Ухвала
 
24 січня 2023 року
м. Київ
 
справа № 523/1521/22
провадження № 61-771ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 12 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Атланта», про стягнення коштів, 
ВСТАНОВИВ:
У січні 2022 році ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів. Просила суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 84 733 грн та 3% річних за користування грошима починаючи з 16 січня 2022 року по день ухвалення рішення.
Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 07 лютого 2022 року заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на 10/50 частку квартири 
АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності.
06 вересня 2022 року ОСОБА_1 подав заяву про зміну заходу забезпечення позову. Просив суд замінити захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль Suzuki Grand Vitara 2014 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого являється відповідач.
Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 03 жовтня 2022 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 12 грудня 2022 року, у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про заміну одного заходу забезпечення позову іншим відмовлено.
12 січня 2023 року  представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 12 грудня 2022 року.
Ухвала суду першої інстанції щодо відмови в заміні заходів забезпечення позову може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду (пункт 4 частини першої статті 353 ЦПК України).
У пункті 2 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Отже, ухвала суду першої інстанції щодо відмови в заміні заходів забезпечення позову після її перегляду в апеляційному порядку оскарженню в касаційному порядку не підлягає, оскільки це не передбачено пунктом другим частини першої статті 389 ЦПК України. Самостійним предметом перегляду у касаційному порядку не може бути і постанова апеляційного суду, прийнята за результатами апеляційного перегляду такої ухвали (див. також пункт 6.38. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року справа № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20)).
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Вказівка в резолютивній частині постанови Одеського апеляційного суду від 
12 грудня 2022 року про можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 
1997 року).
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Таким чином, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 необхідно відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.  
Керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду 
м. Одеси від 18 жовтня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 12 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення кошів, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Атланта».
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                             Є. В. Краснощоков
 
І. О. Дундар
 
В. І. Крат