Номер провадження: 22-ц/813/389/23 
Справа № 520/9489/17
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л. В.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2023 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І., 
розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 січня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхової компанії «Альфа-Гарант», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог.
11 серпня 2017 року до суду першої інстанції надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТДВ «СК «Альфа-Гарант» про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якій позивач просив стягнути з ТДВ «СК «Альфа Гарант» на свою користь суму страхового відшкодування в сумі 17207 гривень 04 копійки та стягнути з ОСОБА_2 на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 39721 гривня 10 копійок, витрати на проведення експертного дослідження в сумі 950 гривень 00 копійок.
В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 25 жовтня 2016 року сталась дорожньо-транспортна пригода з вини відповідача ОСОБА_2 , внаслідок чого отримав механічні пошкодження належний позивачеві автомобіль марки «БМВ», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
На час скоєння дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля, винного у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_2 була застрахована в ТДВ СК «Альфа Гарант».
У відповідності до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач звернувся до ТДВ СК «Альфа Гарант» з заявою про виплату страхового відшкодування, на виконання якої 16 січня 2017 року страховою компанією було здійснено йому виплату в сумі 3775 гривень 64 копійки.
Позивач зазначав, що незгоден з розміром виплаченого йому страхового відшкодуванням, з огляду на те, що визначення розміру завданого йому збитку, здійснювалось без узгодження з ним та у відповідності до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №0380-03-17 від 02 березня 2017 року, проведеного оцінювачем ОСОБА_3 , вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «БМВ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає в сумі 59753 гривні 78 копійок, вартість матеріальних збитків завданих позивачеві складає в сумі 20982 гривні 68 копійок. За проведення зазначеного експертного дослідження позивачем було сплачено 950 гривень 00 копійок.
18 грудня 2017 року від позивача до суду першої інстанції надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просив стягнути з ТДВ «СК «Альфа Гарант» на свою користь суму страхового відшкодування в сумі 17207 гривень 04 копійки, витрати на проведення експертного дослідження в сумі 950 гривень 00 копійок та стягнути з ОСОБА_2 на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 38771 гривня 10 копійок.
18 лютого 2019 року позивач надав до суду першої інстанції заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просив суд стягнути з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на свою користь матеріальні збитки у вигляді страхового відшкодування у розмірі 16665 гривень 67 копійок, витрати на проведення дослідження в сумі 950 гривень та витрати на проведення судової товарознавчої експертизи в сумі 4600 гривень, а також з ОСОБА_2 суму франшизи в сумі 1000 гривень 00 копійок.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27 січня 2020 року позов ОСОБА_1 до ТДВ «СК «Альфа-Гарант», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково. Стягнено з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування, в рахунок відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 25 жовтня 2016 року, у розмірі 16665 (шістнадцять тисяч шістсот шістдесят п`ять) гривень 67 (шістдесят сім) копійок. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму франшизи в сумі 1000 (одна тисча) гривень 00 копійок. Стягнено з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат на проведення судової експертизи – 4600 (чотири тисячі шістсот) гривень 00 копійок, та у відшкодування витрат зі сплати судового збору – 603 (шістсот три) гривні 52 (п`ятдесят дві) копійки. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат зі сплати судового збору – 36 (тридцять шість) гривень 48 (сорок вісім) копійок.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги. 
В апеляційній скарзі ТДВ «СК «Альфа-Гарант» просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині позовних вимог до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні цих позовних вимог повністю, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що приймаючи оскаржуване судове рішення суд першої інстанції посилався лише на висновок судового експерта. Скаржник вважає, що даний висновок не відповідає чинним нормам законодавства та зроблений лише на підставі вихідних даних висновку позивача та без огляду транспортного засобу. Також судом першої інстанції не надано жодної оцінки наданих скаржником доказам, а саме звіту №55-D/25/9 від 24 листопада 2016 року. Крім того скаржник вважає, що судом винесено оскаржуване рішення без дотримання положень п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», оскільки з кінцевої суми завданого матеріального збитку має бути вирахувана сума ПДВ.

Короткий зміст відзиву ОСОБА_1 на апеляційну скаргу.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Відзив на апеляційну скаргу вмотивовано тим, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено матеріали справи та дійшов правильних висновків про часткове задоволення позовних вимог.

Порядок розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України йдеться про те, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ціна позову у вказаній цивільній справі становить менше ніж сто розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а таким чином, апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.
З врахуванням тривалої недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року до серпня 2022 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлене 23 лютого 2023 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга скаржника підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно до ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що 25 жовтня 2016 року о 15 годині 20 хвилин, в місті Одесі по проспекту Маршала Жукова (на цей час – проспект небесної Сотні) водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом марки «БМВ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , тим самим порушив п. 10.1, 12.1 «Правил дорожнього руху». Внаслідок пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Київського районного суду міста Одеси від 29 листопада 2016 року по справі №520/14362/16-п водія ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 гривень 00 копійок. Зазначена постанова набрала законної сили 09 грудня 2016 року.
Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.
Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.
Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
З огляду на викладене та відповідно до положення ч. 4 ст. 82 ЦПК України суд першої інстанції вірно не піддавав сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Київського районного суду м. Одеси від 29 листопад 2016 року по справі №520/14362/16-п, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, яка не оскаржувалась та набрала законної сили.
Тобто, наявність вини в діях ОСОБА_2 у скоєні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 25 жовтня 2016 року, додатковому доказуванню не підлягає.
В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, у тому числі автомобіль марки «БМВ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві власності на момент дорожньо-транспортної пригоди належав позивачу ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 15 квітня 2016 року.
Цивільно-правова відповідальність перед третіми особами, ОСОБА_2 , як водієм автомобіля марки «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , якого визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застрахована в ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант», поліс АЕ/6772266, зі строком дії з 26 грудня 2015 року по 25 грудня 2016 року, а відтак був дійсний на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 25 жовтня 2016 року. Відповідно до полісу ліміт відшкодування за завдану майнову шкоду складає в сумі 50000 гривень, сума франшизи становить – 1000 гривень.
ОСОБА_1 у встановлений п.п. 33.1.4. п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» триденний строк, а саме 26 жовтня 2016 року звернувся до ТДВ «СК «Альфа Гарант» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 25 жовтня 2016 року, з вини забезпечувального СК транспортного засобу.
26 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ТДВ «СК «Альфа Гарант» з заявою про виплату страхового відшкодування.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що ТДВ «СК «Альфа Гарант», за підписом ОСОБА_4 , було здійснено розрахунок страхового відшкодування, яке підлягає виплаті ОСОБА_1 , відповідно до якого було визначено суму матеріального збитку у розмірі 4775 гривень 64 копійки, та з урахуванням суми франшизи у розмірі 1000 гривень, до виплаті визначено суму 3775 гривень 64 копійки.
16 січня 2017 року ТДВ «СК «Альфа Гарант» було здійснено виплату на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 суми страхового відшкодування в сумі 3775 гривень 64 копійки, за завдану майнову шкоду, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 25 жовтня 2016 року, що підтверджується платіжним дорученням №ID-88885 від 16 січня 2017 року.
З наданих до суду документів вбачається, що зазначена сума страхового відшкодування була встановлена страховиком на підставі звіту №55-D/25/9, проведеного 24 листопада 2016 року ТОВ «Всеукраїнська Експертна компанія «СОВА», за замовленням СК «Альфа Гарант», у відповідності до якого матеріальний збиток завданий власнику автомобіля марки «БМВ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з урахуванням ПДВ становить в сумі 4775 гривень 64 копійки.
Позивач будучи незгодним з сумою вказаного страхового відшкодування звернувся до суду першої інстанції з цим позовом. 
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15, згідно з яким право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, навіть якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що оскільки цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу винного у дорожньо-транспортні пригоді перед третіми особами була застрахована в ТДВ «СК «Альфа Гарант», наявні підстави для стягнення з останнього суми шкоди у межах страхового відшкодування на користь позивача ОСОБА_1 .
Щодо суми відшкодування суд першої інстанції зазначив наступне.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Згідно з ст. 979 ЦПК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно зі ст. 12 Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Пунктом 9.1 статті 9 зазначеного Закону визначено, що страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
Статтею 29 Закону встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Пунктом 34.4 статті 34 Закону встановлено, що для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.
Пунктом 36.2 статті 36 зазначеного Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що страховиком було здійснено виплату потерпілій особі – ОСОБА_1 суми страхового відшкодування у розмірі 3775 гривень 64 копійок, з урахуванням виключення суми ПДВ та суми франшизи, вартість якого встановлювалась страховиком на підставі звіту №55-D/25/9, проведеного 24 листопада 2016 року ТОВ «Всеукраїнська Експертна компанія «СОВА», за замовленням СК «Альфа Гарант».
З наданих до суду документів вбачається, що ТДВ СК «Альфа Гарант» сума встановленого розміру страхового відшкодування з позивачем, як потерпілою особою, яка має право на отримання відшкодування, не узгоджувалась. Доказів на підтвердження зазначених обставин до суду першої інстанції не надавались.
Одночасно судом першої інстанції правильно встановлено, що у відповідності до надано позивачем до суду звіту №0380-03-17, складеного 02 березня 2017 року ФОП ОСОБА_5 , про оцінку транспортного засобу марки «БМВ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартість матеріального збитку, встановлена з урахуванням витратного підходу, завданого власнику вказаного транспортного засобу, станом на 01 березня 2017 року, становить в сумі 20982 гривні 68 копійок.
Під час розгляду справи, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, за клопотанням позивача по справі, з урахуванням того, що в матеріалах справи наявні два звіти, надані сторонами по справі, які є суперечливими між собою, ухвалою суду першої інстанції від 19 червня 2018 року призначено судову товарознавчу експертизу.
На виконання ухвали суду першої інстанції, судовим експертом ТОВ «Хавк Холдинг» - Крутих Є.О. було надано висновок №30817180 судової автотоварознавчої експертизи від 14 листопада 2018 року, відповідно до якого встановлено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «BMW X5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на огляду вказану у звіті №0380-03-17 від 02 березня 2017 року, оцінювачем ОСОБА_3 , становить 61097 гривень 77 копійок. Вартість матеріального збитку (шкоди), заподіяного власнику транспортного засобу марки «BMW X5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 25 січня 2016 року, становить в сумі 21441 гривня 31 копійка.
У зазначеному висновку термін вартість матеріального збитку вживається, як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазначає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості), відповідно до п.2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24 листопада 2003 року №142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 липня 2009 року №1335/5/1159), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 р. за №1074/8395.
Також колегія суддів зазначає, що відповідно до пояснень вказаних в ремонтній калькуляції №30817180 від 14 листопада 2018 року, ціни вказано з +20%.
Згідно зі ст.1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
Згідно зі ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» № 8 від 30.05.1997р., при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оцінюючи наданий суду висновок експерта, проведений на підставі призначеної судом автотоварознавчої експертизи, не встановлено обставин недотримання вимог закону експертом при складанні висновку №30817180 від 14 листопада 2018 року.
Одночасно судом першої інстанції враховано, що у висновку експерта, судовим експертом було зазначено, що він звертався з клопотанням про надання в розпорядження оригіналу звіту №55-D/25/9 від 24 листопада 2016 року, однак зазначений звіт наданий не був. У той же час, експерт зазначив, що усі матеріали потрібні для виконання експертизи містяться у наданому судом звіту №0380-03-17 від 02 березня 2017 року.
Як вбачається, висновок експерта є логічним, послідовним і містить опис та обґрунтування зроблених висновків, відповідей на поставлені питання та ґрунтується на дослідженні доказів, які містяться в матеріалах справи, експерт попереджений про кримінальну відповідальність, має фахову підготовку в даній області знань, у зв`язку із чим сумнівів у їх безсторонності у суду першої інстанції не виникає, з чим колегія суддів погоджується.
На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції прийняв висновок судового експерта №30817180 судової автотоварознавчої експертизи від 14 листопада 2018 року, як належний доказ встановлення вартості матеріального збитку (шкоди), заподіяного власнику транспортного засобу марки «BMW X5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 25 січня 2016 року, яка становить в сумі 21441 гривня 31 копійка.
Також суд першої інстанції зазначив, що у письмових поясненнях представник відповідача ТДВ СК «Альфа Гарант» вважаючи вказаний судовий висновок необґрунтованим, не надав до суду першої інстанції жодних належних доказів та обґрунтованих пояснень в його спростування. Також, представником відповідача, за період з поновлення провадження по справі, а саме 19 листопада 2018 року, не заявлялось відповідних клопотань про виклик експерта для надання усних пояснень щодо його висновку, відповідно до ч. 5 ст. 102 ЦПК України.
Крім того, у відповідності до ст. 106 ЦПК України, представник відповідача не був позбавлений можливості за власним волевиявленням замовити проведення експертизи поза межами судового розгляду, однак такий висновок до суду першої інстанції наданий не був.
З урахуванням вищевикладеного, оскільки страховик ТДВ «СК «Альфа Гарант» за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена у порядку, встановленому цим Законом, з урахуванням того, що розмір шкоди позивача оцінений у встановленому законом порядку, висновком судової автотоварознавчої експертизи №30817180 від 14 листопада 2018 року та з урахуванням заявлених позовних вимог позивача, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в цій частині та стягнення з ТДВ «СК «Альфа Гарант» на користь позивача невідшкодовану частину матеріальної шкоди у розмірі 16665 грн. 67 коп. (що складає різницю між встановленою сумою матеріальної шкоди у розмірі 21441,31 грн, сумою франшизи - 1000 грн, сумою виплаченого відшкодування – 3775,64 грн, що підлягає виплаті в межах встановленого ліміту відповідальності - 50000 грн).
Однак колегія суддів не може погодитись із висновком суду першої інстанції щодо стягнення з ТДВ «СК «Альфа Гарант» на користь позивача суми податку на додану вартість, нарахованого на суму вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу.
Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість (далі – ПДВ). При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, Ї МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. 
Ставка ПДВ встановлюється від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України).
Тобто вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ.
Таким чином, у разі проведення ремонтних робіт у особи, яка є платником ПДВ, позивач має право на відшкодування сплаченого ним податку за рахунок страхової компанії, якщо понесення витрат зі сплати цього податку буде підтверджено відповідними доказами.
Так, відповідно до пояснень вказаних в ремонтній калькуляції №30817180 від 14 листопада 2018 року, ціни вказано з +20%.
Наведене свідчить, що розмір матеріального збитку (шкоди), заподіяного власнику автомобіля BMW X5. д/н НОМЕР_1 , внаслідок ДТП від 25 жовтня 2016 року судовим експертом визначено з врахуванням податку на додану вартість.
У матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що позивачем були понесені витрати зі сплати ПДВ, а тому колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для відшкодуванню позивачу матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 25 жовтня 2016 року, з урахуванням ПДВ.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував наведених обставин, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про покладення на відповідача обов`язку сплатити позивачу грошові кошти у розмірі 4288,26 грн, які складають суму ПДВ (21441,30 – 20%).
На виконання положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин колегією суддів враховано висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі №755/7666/19 та від 22 грудня 2020 року у справі №565/1210/19.
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено помилку в застосуванні норм матеріального права, рішення суду першої інстанції в указаній частині необхідно змінити, виключивши із суми матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь позивача, суму податку на додану вартість у розмірі 4288,26 грн, а саме з 16665,67 грн до 12377,40 грн ((21441,30 - 20% (ПДВ)) - 1000,00 грн (франшиза) – 3775,64 грн (виплачена позивачу сума страхового відшкодування).
Щодо доводів апеляційної скарги, то судова колегія зазначає, що помилковим є посилання скаржника на те, що оскаржуване судове рішення прийнято лише на підставі висновку судового експерта №30817180 від 14 листопада 2018 року, оскільки оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції на підставі дослідження сукупності належних, допустимих та достовірних доказів.
Так, фактично з апеляційної скарги вбачається незгода з висновками, яких дійшов судовий експерт у висновку №30817180 судової автотоварознавчої експертизи по дослідженню автомобіля BMW X5, д/н НОМЕР_1 , пошкодженого в результаті ДТП від 25 жовтня 2016 року, однак жодних належних та допустимих доказів, що даний висновок є необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, скаржником не надано.
Враховуючи вищевикладене, в колегії суддів відсутні підстави вважати вищезазначений висновок необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності.
Більше того, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 27 січня 2020 року клопотання представника відповідача ТДВ «СК «Альфа-Гарант» про призначення повторної судової автотоварознавчої експертизи по цивільній справі ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ «СК «Альфа-Гарант», про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди залишено без задоволення.
Однак вказана ухвала оскаржена скаржником не була.
Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку при визначенні розміру суми страхового відшкодування, в рахунок відшкодування матеріальних збитків, а тому апеляційна скарга Товариства з додатковою відповідальністю «Страхової компанії «Альфа-Гарант» підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції зміні в частині розміру суми стягнення.

Порядок оскарження постанови суду апеляційної інстанції.
У зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 370, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхової компанії «Альфа-Гарант» задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 січня 2020 року змінити, зменшивши розмір суми страхового відшкодування, в рахунок відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 25 жовтня 2016 року, з 16665,67 грн (шістнадцять тисяч шістсот шістдесят п`ять гривень 67 копійок) до 12377,40 грн (дванадцять тисяч триста сімдесят сім гривень 40 копійок).
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 23 лютого 2023 року.

Головуючий                                                        Р.Д. Громік

Судді:                                                        М.М. Драгомерецький

                                                                       А.І. Дришлюк