КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
07 лютого 2023 року місто Київ.
Справа №760/24827/20
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1073/2023
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Судді-доповідача:                     Желепи О.В.,
суддів:                                        Кравець В.А., Мазурик О.Ф.
за участю секретаря Ковальової В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду  цивільну справу за апеляційною скаргою Кривенди Максима Валерійовича в інтересах Акціонерного товариства «Універсал Банк» на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 25 травня 2022 року (у складі судді Коробенко С. В., інформація щодо складання повного тексту відсутня)
у справі за заявою Акціонерного товариства «Універсал Банк» про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання у цивільній справі №2-2291/09 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Універсал Банк» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитними договорами
 
ВСТАНОВИВ
 
12 листопада 2020 року до суду надійшла заява Акціонерного товариства «Універсал Банк» про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання у цивільній справі №2-2291/09 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.
В обґрунтування поданої заяви стягувач зазначає, що на підставі рішення Солом`янського районного суд міста Києва від 09 липня 2009 року судом було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованості в сумі 1 627 551,92 грн., судовий збір в розмірі 1 700,00 грн. та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення  розгляду справи, а всього стягнуто 1 629 281,92 грн..
Зазначений оригінал виконавчого листа було пред`явлено до ВДВС Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві на виконання, на підставі якого 02 квітня 2015 року було відкрито виконавче провадження №47070128.
07 червня 2016 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа Стягувачу.
Стягувач зазначає, що виконавчий лист на його адресу  повернуто не було, з чого можна зробити висновок про його втрату при поштовій пересилці. Крім того, Стягувач вказав, що з моменту прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження ним не було отримано жодних документів стосовного виконавчого провадження, у зв`язку з чим він неодноразово звертався до виконавчої служби із запитами. Проте відповідь отримав лише у вересні 2020 року.
Також, Стягувач зазначив, що в нього не було жодних підстав вважати, що виконавче провадження завершене, отже причини пропуску строку є поважними, так як законодавством не передбачено обов`язку сторони виконавчого провадження відслідковувати самостійно стан виконавчого провадження, а повідомлень з виконавчої служби ним отримано не було.
 
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 25 травня 2022 року у задоволені заяви відмовлено у повному обсязі.
Не погоджуючись з такою ухвалою, представник АТ «Універсал Банк» адвокат Кривенда М. В. 07 грудня 2022 року, згідно поштової відмітки, направив на адресу Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву АТ «Універсал Банк».
 
Апеляційну скаргу аргументує тим, що суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, чим обмежив права Банку як Кредитора на стягнення боргу, що суперечить завданню цивільного судочинства, а саме справедливому, неупередженому та своєчасному розгляду і вирішенню цивільних справ.
Вказує, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні заяви Банку у видачі дублікату виконавчого листа дійшов помилкового висновку про відсутність вини з боку державної виконавчої служби у втраті виконавчого документа. Факт належного виконання державним виконавцем своїх обов`язків відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, направлення в строки, встановлені даним законом, постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві або постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, жодним чином не підтверджені відділами ДВС. у відповідях на запити про хід виконавчих проваджень не надано будь-яких доказів направлення вказаних документів на адресу стягувача (реєстрів про відправлення простої поштової кореспонденції, чеків тощо. 
Крім того, всі документи, отримані Банком по виконавчим провадженням, долучаються до матеріалів наглядової справи в паперовому вигляді, тому наданий заявником Акт про проведення перевірки оригіналів документів (наявна в матеріалах справи) повністю підтверджує не лише відсутність вказаних постанов та оригіналу виконавчого листа у Стягувача, але й ненадходження даних документів на адресу Банку.
Вважає, що Судом першої інстанції безпідставно зроблено висновок, що відповіді відділів ДВС, наданих до заяви про видачу дубліката виконавчого документа не може слугувати належним доказом підтвердження втрати оригінала виконавчого документа. Вказане є лише припущенням суду, не обґрунтованим жодними обставинами та доказами по справі. Звертаємо увагу суду, що Банком було вчинено всі можливі та залежні від нього дії, спрямовані на з`ясування інформації щодо місцезнаходження виконавчого листа, а також на отримання доказів, які б підтверджували його втрату. Однак, ненадання державною виконавчою службою підтверджуючих документів про направлення даного виконавчого документа до Банку позбавило Стягувача можливості подання до суду будь-яких інших доказів. 
Необґрунтованими та безпідставними є також висновки суду щодо того, що стягувач внаслідок особистої недобросовісності не цікавився ходом виконання даного судового рішення, забувши на тривалий час про нього, та не звертався до суду з заявою про видачу дублікату без поважних причин, та не довів наявності поважних причин пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання. 
Зазначає, що Державна виконавча служба зобов`язана була надіслати стягувачу постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.
Вказує, що належним доказом підтвердження надсилання стягувачу у виконавчому провадженні постанов виконавчого провадження є квитанція про відправлення листа простою кореспонденцією та реєстр відправлень простої поштової кореспонденції, які в свою чергу не були надані відділами виконавчої служби через знищення матеріалів виконавчих проваджень за закінченням строку їх зберігання.
Суд не звернув увагу, що в матеріалах справи відсутні докази направлення стягувачу копій постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві або постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, оскільки вони не були надані Відділами ДВС разом із відповідями на запити про хід виконавчих проваджень, та на підтвердження належного виконання обов`язків державних виконавців, визначених ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження».
Враховуючи ненадходження до стягувача вищевказаних постанов державних виконавців, у Банку не було підстав вважати, що виконавчий лист не перебуває на виконанні.
Зазначає, що з матеріалів справи №760/24827/20 вбачається, що виконавчий лист був втрачений при пересилці засобами поштового зв`язку, а тому є поважною підставою видачі дублікату виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.
 
В судовому засіданні представник стягувача - Кривенда М.В. доводи апеляційної скарги підтримав.
Боржник в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача Желепи О.В., пояснення представника заявника, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого судового рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно частини 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Відповідно до ч.1 ст.431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на дату видачі виконавчого листа) державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.
Відповідно до п.2 ч.1, п.1 ч.2 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на момент ухвалення рішення та видачі виконавчого листа)  рішення суду може бути пред`явлено до виконання протягом року.
Строки,  зазначені  у  частині  першій  цієї статті, встановлювались для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його постановлення.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на момент ухвалення рішення та видачі виконавчого листа) строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.
Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.
У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (ч. 1 ст. 433 ЦПК України). Положення ст. 23 Закону № 606-XIV, а у Законі №1404-VIII - положення ст. 12 регулюють питання переривання строку давності пред`явлення виконавчого документа до виконання.
 
Судом встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 09 липня 2009 року позов Відкритого акціонерного товариства «Універсал Банк» задоволено та на його підставі 27 жовтня 2009 року судом було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованості в сумі 1 627 551,92 грн, судовий збір в розмірі 1 700,00 грн та 30 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього - 1 629 281,92 грн.
Зазначений оригінал виконавчого листа було пред`явлено до ВДВС Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві на виконання, на підставі якого 02 квітня 2015 року було відкрито виконавче провадження №47070128.
07 червня 2016 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа Стягувачу.
 
Метою застосування ст. 433 ЦПК України є захист інтересів добросовісного стягувача, який пропустив строк з поважних причин. Поважними можна вважати причини, які не залежали від волі стягувача.
Питання про поважність пропуску строків є оціночним. Поважність причин може залежати від таких обставин як поведінка заявника (бездіяльність або незаінтересованість в питаннях звернення судового рішення до виконання), інших осіб, так і від чинників, що не пов`язаних з людським фактором.
Так, причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: обставина, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк, протягом строку, який пропущено, що підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для сторони на вчинення певної дій.
Відмовляючи в задоволенні заяви про поновлення строку виконавчого листа до виконання, та у видачі дублікату, суд першої інстанції дійшов висновку, що наведені в заяві причини не можна визнати поважними, оскільки стягувач не довів, що існували незалежні від волі стягувача причини, які призвели до пропуску такого строку.
 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, так як він в повній мірі відповідає встановленим обставинам справи та наявним в справі доказам.
 
При цьому суд виходить з того, що з часу повернення виконавчого документу, до моменту подачі до суду  заяви про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання минуло більше чотирьох років. 
Боржник в суді першої інстанції заперечував проти поновлення пропущеного стягувачем строку з посиланням на недоведеність наявності будь-яких поважних причин для його поновлення.
Згідно матеріалів справи вбачається, що стягувач з часу надсилання виконавчого листа на виконання до Солом`янського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві протягом 5 років   написав один запит з приводу проведення виконавчих дій від 03.08.2020 року, на який отримав відповідь 10 вересня 2020 року.  В суді першої інстанції представник стягувача, вказував також на те, що вони звертались до відділу ДВС 30 травня 2017 року, 29 липня 2019 року з запитами про стан виконавчого провадження. Однак жодних доказів направлення таких запитів до Солом`янського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві матеріали справи не містять. В судовому засіданні представник стягувача - Кривенда М.В. підтвердив, що реєстрів відправки поштової кореспонденції немає, як і інших доказів. Така процесуальна поведінка стягувача з точки зору суду за відсутності будь-яких розумних пояснень АТ «Універсал Банк», не може вважатись такою, що свідчить про сумлінне користування АТ «Універсал Банк», як учасником виконавчого провадження, своїми правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій. 
05 серпня 2016 року Наказом Міністерства юстиції України № 2432/5 було затверджено «Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження». Автоматизована система виконавчого провадження (далі - Система) - компю`терна програма, що забезпечує збирання, зберігання, облік, пошук, узагальнення, надання відомостей про виконавче провадження, формування Єдиного реєстру боржників та захист від несанкціонованого доступу.
Починаючи з вказаного часу, стягувач міг самостійно, не звертаючись до державного виконавця, цікавитись та слідкувати за ходом дій проведених по примусовому виконанню рішення. 
Доводи представника банку про те, що державний виконавець не надав суду доказів тому, що він відправляв стягувачу постанову про повернення виконавчого документу, а також виконавчий лист, колегія суддів не приймає, з огляду на те, що стягувач в даній справі подав заяву до суду про поновлення строку, через 4 роки після того, як виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документу.
Відповідно до п.п.1 та 2 розд. ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 07 червня 2017 року № 1829/5, передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця справи та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню.
Строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.
З урахуванням того, що строк зберігання виконавчого провадження становить три роки, з урахуванням недобросовісної поведінки самого стягувача, суд позбавлений можливості встановити факт не направлення стягувачу виконавчого листа та перевірити виконання виконавцем вимог Закону, щодо відправки стягувачу  постанови про повернення виконавчого листа.
Стверджуючи, що виконавець не направив стягувачу виконавчого листа, заявник не доводить цю обставину належними та допустимими доказами, при цьому сам заявник позбавив себе права зібрати такі докази, з огляду на те, що на протязі чотирьох років не цікавився рухом виконавчого провадження. Не можливо також перевірити і на поштовому відділенні чи передавала виконавча служба постанову та виконавчий лист на пошту з огляду на те, що такі документи на пошті не зберігаються на протязі чотирьох років.
Посилання представника банку на відповідь на їх запит, як на доказ втрати виконавчого документу при пересилці, колегія суддів також не може прийняти з огляду на те, що в довідці від 10 вересня 2020 року зазначено, що ВДВС позбавлений можливості повідомити про місце знаходження виконавчого листа та зазначено припущення про ймовірну його втрату при пересилці. Зміст довідки не доводить, що строк пред`явлення виконавчого документу був пропущений без вини стягувача та через не належне виконання своїх обов`язків державним виконавцем.
Колегія суддів також зазначає, що  відповідно до п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України визначено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Відповідно до правової позиції, висловленої в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.
 
Звертаючись до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання, заявник не навів обставин, які б свідчили, що строк пред`явлення виконавчого документу до виконання пропущений з причин, що не пов`язані з недобросовісним виконанням працівниками банку своїх обов`язків, а відповідно відсутні підстави для поновлення такого строку та як наслідок для видачі дублікату виконавчого листа.
 
Посилання стягувача на Конституційний принцип відповідно до якого, рішення суду  є обов`язковим до виконання , а також на практику ЄСПЛ, відповідно до якої держава зобов`зана гарантувати виконання ухвалених нею рішень , колегія суддів не приймає, оскільки за обставинами даної справи не доведено, що банк пропустив строки пред`явлення виконавчого документу до виконання з вини державних органів.
Існування Конституційного принципу щодо обов`язковості рішення суду до виконання не може надавати перевагу одній стороні судового процесу, перед іншою, та дозволяти стягувачам поновлювати пропущені ними строки без обмеження будь-яким розумним строком. 
 
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріальтного та процесуального права , а тому апеляційна скарга залишається без задоволення.
 
Керуючись ст. ст.  367,368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
 
ПОСТАНОВИВ
 
Апеляційну скаргу Кривенди Максима Валерійовича в інтересах Акціонерного товариства «Універсал Банк» - залишити без задоволення.
Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 25 травня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 13 лютого 2023 року.
 
Головуючий                                                                                             О.В. Желепа
 
Судді                                                                                                           В. А. Кравець
 
                                                                                                              О. Ф. Мазурик