П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  688/1751/18 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Цідик А.Ю.   
Суддя-доповідач -  Мацький Є.М.   
22 лютого 2023 року                                                                                           м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Мацького Є.М. 
суддів:  Сушка О.О.  Залімського І. Г. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 січня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Хмельницької митниці Державної фіскальної служби України про скасування постанови у справі про порушення митних правил, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до Хмельницької митниці Державної фіскальної служби України про скасування постанови у справі про порушення митних правил.
Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 липня 2018 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.
Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2018 року рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 липня 2018 року залишено без змін.
В подальшому адвокат Савченко Т.В. звернулася до суду з заявою в інтересах ОСОБА_1 про перегляд рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 липня 2018 року за виключними обставинами.
Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 січня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами та залишено рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 липня 2018 року в силі.
Не погодившись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким заяву задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що підставою для звернення до суду із даною заявою стало те, що 15 червня 2022 року Другий сенат Конституційного Суду України ухвалив рішення у справі № 3-321/2019(7780/19, 91/21)  за контитуційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) статті 485 Митного кодексу України. За результатами розгляду вказаних контитуційних скарг Другий сенат Констиуційного Суду України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), абзац другий статті 485 Митного кодексу України.
Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що не може вважатись невиконаним, в розумінні положень пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України, рішення суду, що набрало законної сили та яким у задоволенні позову відмовлено, оскільки таке рішення не передбачає примусового його виконання.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так, положеннями частини 1 статті 361 КАС України встановлено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто, зокрема, за виключними обставинами.
Відповідно до пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.
Частиною шостою статті 361 КАС України встановлено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
Згідно частин першої та другої статті 365 КАС України заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною 2, пунктами 1, 2 частини 5 статті 361 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення. Заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанцій з підстав, зазначених у частині 1 цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення.
В силу частини 4 статті 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду. Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами Верховний Суд може також скасувати судове рішення (судові рішення) повністю або частково і передати справу на новий розгляд до суду першої чи апеляційної інстанції.
Положення пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України містять імперативний припис, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки за умови, якщо таке рішення суду ще не виконане.
Слід звернути увагу, що словосполучення «ще не виконане», яке вживається у пункті 1 частини 5 статті 361 КАС України не передбачає множинного тлумачення або множинного його розуміння, а також "розширеного тлумачення". Вказана процесуальна норма має імперативний характер, є чіткою та не може бути застосована інакше ніж це передбачено процесуальним законодавством.
У даній справі заявник просить на підставі п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України переглянути за виключними обставинами рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 липня 2018 року, яким у задоволенні заявленого позову відмовлено, при цьому, посилаючись на те, що на сьогоднішній день вказане судове рішення не виконане.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта, що рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 липня 2018 року у даній справі про відмову у задоволенні позову на момент подання заяви про перегляд цієї постанови за виключними обставинами не виконана, оскільки рішення суду, яким у задоволенні позову відмовлено, не може вважатись невиконаним в розумінні положень п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України, оскільки таке рішення не передбачає примусового його виконання.
За такого правового регулювання та враховуючи наведені висновки Верховного Суду, правові підстави для задоволення заяви про перегляд за виключними обставинами рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 липня 2018 року у даній справі про відмову у задоволенні позову згідно з п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України, відсутні.
Частиною другою статті 152 Конституції України передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Аналогічне положення міститься у статті 91 Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України».
Окрім цього, у статті 97 цього Закону визначено, що Конституційний Суд України у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання.
Рішенням КСУ у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Постанови Верховної Ради України «Про чинність Закону України «Про Рахункову палату», офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 150 Конституції України, а також ч. 2 ст. 70 Закону України «Про Конституційний Суд України» стосовно порядку виконання рішень Конституційного Суду України (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України) від 14 грудня 2000 року (справа № 1-31/2000) визначено, що рішення КСУ мають пряму дію.
Також, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 листопада 2020 року у справі № 4819/49/19 (провадження № 13-76зво20) зазначила, що аналіз норм розділу ХІІ Конституції України («Конституційний Суд України») та Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» дає підстави дійти висновку про те, що рішення КСУ має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення КСУ, однак, продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення КСУ. Тобто, рішення КСУ поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Водночас, чинним законодавством визначено, що Конституційний Суд України може безпосередньо у тексті свого рішення встановити порядок і строки виконання ухваленого рішення.
Крім того, ВП ВС у вказаній справі дійшла висновку, що встановлена КСУ неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням.
У даній справі рішенням суду відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Хмельницької митниці ДФС про визнання протиправними та скасування постанови у справі про порушення митних правил від 05.04.2018 року, якими ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України, накладено адміністративні стягнення у вигляді штрафу.
Заявник просить переглянути вказане судове рішення за виключними обставинами згідно з п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України, при цьому, посилаючись на Рішення Конституційного Суду України від 15 червня 2022 року № 4-р(ІІ)/2022, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), абзац другий статті 485 Митного кодексу України.
Таким чином, заявник просить переглянути за виключними обставинами судове рішення, яке прийнято до ухвалення наведеного Рішення КСУ.
Також, заявник просить переглянути за виключними обставинами судове рішення про відмову у задоволенні позову про скасування постанови у справі про порушення митних правил від 05.04.2018, яка прийнята до ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 15 червня 2022 року № 4-р(ІІ)/2022.
Тобто, на момент прийняття оскаржуваної у даній справі постанови у справі про порушення митних правил та судового рішення про відмову у задоволенні позову про її скасування положення абзацу другого статті 485 Митного кодексу України були чинні.
Так само остаточне судове рішення у даній справі прийнято та набрало законної сили до ухвалення вказаного вище Рішення КСУ.
Рішенням Конституційного Суду України від 15 червня 2022 року № 4-р(ІІ)/2022 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), абзац другий статті 485 Митного кодексу України.
При цьому, п. 2 вказаного Рішення КСУ визначено, що абзац другий статті 485 Митного кодексу України, визнаний неконституційним, втрачає чинність через шість місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Також, у п. 3 цього Рішення КСУ зазначено, що Верховній Раді України привести нормативне регулювання, установлене абзацом другим статті 485 Митного кодексу України, що визнаний неконституційним, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.
У наведеному рішенні КСУ зазначено, згідно з частиною другою статті 152 Конституції України, статтею 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі приписи, що визнані неконституційними, втрачають чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Водночас, Конституційний Суд України вказав, що враховує те, що визнання неконституційним абзацу другого статті 485 Митного кодексу України унеможливить притягнення до відповідальності осіб за дії та (або) бездіяльність, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні діяння, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.
З огляду на викладене, Конституційний Суд України вважав за доцільне з метою недопущення порушення митних інтересів та митної безпеки України відтермінувати втрату чинності абзацом другим статті 485 Митного кодексу України на шість місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Визнання неконституційними певних положень чинного законодавства в подальшому, не може мати наслідком визнання протиправними дій/рішень відповідача, які були вчинені/прийняті до визнання таких норм неконституційними, оскільки відповідач є територіальним органом виконавчої влади, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, а тому він не мав підстав не враховувати чинні на час прийняття відповідного рішення норми законодавства.
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку  про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами.
Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної ухвали дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 січня 2023 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

          
Головуючий	 	 	Мацький Є.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Сушко О.О.    Залімський І. Г.