Номер провадження: 22-ц/813/1263/23 
Справа № 522/2301/19
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л.В.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                Сегеди С.М.,
суддів:                Гірняк Л.А.,
Комлевої О.С.,
               за участю:
               секретаря         Хухрова С.В.,
               представника відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 ,
               
розглянувши в режимі відеоконференції, за допомогою програмного забезпечення «ВКЗ», апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в особі її представника адвоката Немерцалової Світлани Володимирівни, на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07 травня 2021 року, постановленої під головуванням судді Домусчі Л.В., про скасування заходів забезпечення позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , за участю третіх осіб: ОСОБА_5 , Одеської міської ради, про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання спадкоємцем та визнання права власності на квартиру у порядку спадкування за законом, витребування майна із чужого незаконного володіння,

             встановив:

12.02.2019 року ОСОБА_3  звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_1  про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання спадкоємцем та визнання права власності на квартиру  АДРЕСА_1  в порядку спадкування за законом, витребування майна із чужого незаконного володіння.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15 березня 2019 року до участі у справі залучений ОСОБА_6 (т.1, а.с.111-114).

В свою чергу, 18.04.2019 року Одеська міська рада (далі – ОМР) заявила позов про визнання спадщини після смерті ОСОБА_7 , що складається з однокімнатної квартири, загальною площею 43,2 кв.м., житловою площею 23,4 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , відумерлою;
про визнання недійсним договір купівлі-продажу вказаної квартири від 28.09.2018 року, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левчук О.С., зареєстрований в реєстрі за № 1804;
про витребування з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Одеси, в особі ОМР, вищевказану квартиру;
про встановлення порядку і способу виконання судового рішення (т.1, а.с.184-193). 

16.08.2019 року до суду надійшло клопотання позивача ОСОБА_3 про об`єднання вказаних позовів (т.1, а.с.163-164).
02 березня 2020 року до суду надійшло клопотання представника ОМР про залучення останньої до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних позовних вимог щодо предмету спору (т.1, а.с.178-181).
Протокольною ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02 березня 2020 року, без виходу до нарадчої кімнати, до участі у справі залучена ОМР, а клопотання позивача про об`єднання позовів було залишено без розгляду за заявою її представника (т.1, а.с.224-225).

Крім того, 22.06.2020 року до суду надійшло клопотання представника третьої особи - ОМР про об`єднання позовів (т.2, а.с.42-44).
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22.06.2020 року у задоволенні клопотання представника третьої особи про об`єднання позовів по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , за участю третіх осіб: ОСОБА_5 , ОМР, про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання спадкоємцем та визнання права власності на квартиру у порядку спадкування за законом, витребування майна із чужого незаконного володіння – відмовлено (т.1, а.с.61).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01.04.2021 року позовна заява ОСОБА_3 була залишена без розгляду (т.2, а.с.205-209).

Посилаючись на те, що ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 01.04.2021 року позов ОСОБА_3 було залишено без розгляду, однак питання про скасування заходів забезпечення позову вирішено не було, представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Хаджи І.Д. звернулася до суду із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову (т.2, а.с.213-214).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07.05.2021 року було скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14.02.2019 року, а саме: знято арешт з кв. АДРЕСА_1 (т.2, а.с.219). 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 – адвокат Немерцалова С.В. ставить питання про скасування ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 07.05.2021 року та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.3, а.с.1-4).
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Хаджи І.Д. просить ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07.05.2021 року залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення (т.3, а.с.103-114).

Вирішуючи питання про слухання справи в режимі відеоконференції, за участю  представника відповідача   ОСОБА_1  – адвоката Хаджи І.Д., колегія суддів виходить із того, що за заявою представника відповідача (т.3, а.с. 214-216), ухвалою колегії суддів від 13.01.2023 року розгляд справи був призначений в режимі відеоконференції (т.3, а.с.222-223), про що учасники справи були належним чином повідомлені (т.3, а.с.224-228), у тому числі відповідач ОСОБА_4 , в порядку ч. 2 ст. 131 ЦПК України, так як за зареєстрованим місцем проживання, відсутня (т.3, а.с.209).
Разом з тим, від представника ОСОБА_3 – адвоката Немерцалової С.В. надійшла заява про відкладення розгляду справи (т.3, а.с. 212-213).
Інші учасники справи заяви про відкладення розгляду справи з тих чи інших підстав суду не надали.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Неявка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні. 
Враховуючи викладене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді Одеського апеляційного суду більше півтора року (т.2, а.с. 241-242), колегія суддів вирішила слухати дану справу в режимі відеоконференції, у відсутність заявника апеляційної скарги та інших учасників справи, за участю відповідача ОСОБА_1 – адвоката Хаджи І.Д.

Саме у зв`язку з викладеними обставинами в їх сукупності, а також у зв`язку з тим, що представник ОСОБА_3 – адвокат Немерцалова С.В. не позбавлена можливості прийняти участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, яка призначена ухвалою колегії суддів Одеського апеляційного суду від 13.01.2023 року, колегія суддів залишила без задоволення її заяву про відкладення розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, клопотання про скасування заходів забезпечення позову було обґрунтоване тим, що ухвалою суду від 14.02.2019 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 . Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 01.04.2021 року позов ОСОБА_3 було залишено без розгляду. У зв`язку з тим, що позов залишено без розгляду, а в зазначеній ухвалі питання про скасування заходів забезпечення позову вирішено не було, заявник на підставі п.9 ст.158 ЦПК України просив скасувати заходи забезпечення позову по зазначеній справі.
Ухвалою суду від 28.04.2021 року було призначене судове засідання з приводу розгляду заяви про скасування заходів забезпечення позову на 06.05.2021 року.
У судове засідання призначене на 06.05.2021 року ОСОБА_1 не з`явився, в резолютивній частині клопотання про скасування заходів забезпечення позову його представник просила справу розглядати за відсутністю сторони заявника (т.2, а.с.213-214).
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином та відповідно до ст.268 ЦПК України датою складання повного тексту рішення було 07.05.2021 року, про що зазначено в оскаржуваній ухвалі суду.
Зазначеними обставинами спростовуються доводи заявника апеляційної скарги про те, що суд незаконно розглянув справу 07.05.2021 року, при тому, що адвоката Немерцалову С.І. було повідомлено про час і місце розгляду справи на 06.05.2021 року. 
Також безпідставними є доводи заявника апеляційної скарги про те, що адвоката Немерцалову С.І. не було завчасно повідомлено про час і місце розгляду справи, так як на відміну від ч.5 ст. 154 ЦК України, за змістом ст. 158 ЦПК України в редакції Закону № 2147-VІІ від 03.10.2017 року, розгляд питання про зняття арешту на майно, вирішується протягом 10 днів з дня надходження відповідного клопотання. При цьому, обов`язку суду про повідомлення учасників справи про час і місце розгляду справи, вказаною нормою процесуального права не передбачено.
При цьому, суд правильно вказав, що неявка осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання з розгляду питання про скасування заходів забезпечення позову не перешкоджає розгляду цього питання.
Крім того, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Що стосується оскаржуваної ухвали та ухвали Приморського районного суду м.Одеси від 14.02.2019 року, якою задоволено заяву представника ОСОБА_3 про забезпечення позову, то колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01.04.2021 року позовну заяву  ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , за участю третіх осіб: ОСОБА_5 , ОМР, про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання спадкоємцем та визнання права власності на квартиру у порядку спадкування за законом, витребування майна із чужого незаконного володіння - залишено без розгляду.

Згідно до ч.1 ст.158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Крім того, у відповідності до ч.ч.9, 10 ст.158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.
У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Таким чином, враховуючи, що представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Хаджи І.Д. звернулася до суду із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, про що було вказано вище, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що на час постановлення оскаржуваної ухвали суду відпали підстави для забезпечення позову, а тому вжиті судом заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно підлягають скасуванню.
При цьому колегія суддів зазначає, що предметом апеляційного перегляду в даній справі є не питання правомірності вжиття судом заходів забезпечення позову, як помилково вважає заявник апеляційної скарги і яке вже було вирішено апеляційним судом, а наявність чи відсутність підстав для їх скасування.
Процесуальні дії суду щодо вжиття заходів забезпечення позову і їх скасування врегульовані окремими нормами процесуального права, різними за своїм юридичним змістом і за обставинами, які підлягають встановленню.
При вирішенні питання про скасування забезпечення позову, суд не вправі давати оцінку доказам, а також вирішувати наперед питання обґрунтованості доводів та заперечень сторін по суті позову і правомірності заявлених позовних вимог.

Що стосується посилання заявника апеляційної скарги на те, що ухвала суду про залишення позову без розгляду оскаржена в апеляційному порядку, то воно є  підставним, однак це посилання не може бути підставою для скасування ухвали суду, так як лише 15 квітня 2021 року ОСОБА_3 подала поштою апеляційну скаргу на вказане вище судове рішення (т.2, а.с.236).
В подальшому, 24.05.2021 року Одеським апеляційним судом постановлено ухвалу про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2021 року про залишення позову без розгляду .
Крім того, у відповідності до ст. 261 ЦПК України ухвала суду набирає законної сили з негайно моменту її проголошення або з моменту її підписання суддею.

Таким чином, доводи ОСОБА_3 щодо незаконності оскаржуваної ухвали з тих підстав, шо ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 01.04.2021 року про залишення без розгляду позовної заяви у справі № 522/23,01/19 на сьогоднішній день оскаржується в апеляційному порядку, не може бути взято до уваги Одеським апеляційним судом, оскільки законність та обґрунтованість ухвали суду про скасування заходів забезпечення позову перевіряється апеляційним судом з урахуванням обставин, які існували на момент її постановлення. 
Також слід зазначити, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення. 
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Суд може скасувати забезпечення позову у зв`язку зі зміною умов, що існували на момент постановлення ухвали про забезпечення позову. Скасування заходів забезпечення позову належить відрізняти від скасування ухвали про забезпечення позову. Різниця полягає в тому, що заходи забезпечення позову скасовуються судом, який їх застосував, якщо відпали підстави, з якими закон пов`язує можливість застосування таких заходів. При цьому правомірність застосування таких заходів судом відповідач, як правило, не заперечує. Якщо забезпеченням було завдано збитки, то до особи, яка ініціювала забезпечення, може бути пред`явлено позов про їх відшкодування.
Крім того, у відповідності до роз`яснень, які викладені у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер її діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба з забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

У зв`язку з цим, та враховуючи, що діючим процесуальним законом України не передбачено продовження дії заходів забезпечення позову у разі залишення позову без розгляду, твердження апеляційної скарги про те, що відсутність заходів забезпечення позову буде мати своїм наслідком протиправне відчуження спірного нерухомого майна, є безпідставними. 

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, ухвала постановлена у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 – 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
                                 постановив:        

Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 , в особі її представника адвоката Немерцалової Світлани Володимирівни, залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07 травня 2021 року про скасування заходів забезпечення позову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 23.01.2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду:                 С.М. Сегеда        

                Л.А. Гірняк
                                                                        
О.С. Комлева