Справа № 127/30405/22 
Провадження № 33/801/259/2023
Категорія: 307 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кашпрук Г. М.
Доповідач: Голота Л. О.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року                                                                               м. Вінниця
Суддя Вінницького апеляційного суду Голота Л. О., 
секретар судового засідання Різник Д.С.
розглянувши апеляційну скаргу захисника Подгурської Дарії Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 31.01.2023 року 
про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, -
в с т а н о в и в :

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 31.01.2023 року визнано винним  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП та застосувано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень в дохід держави.
Стягнуто з  ОСОБА_1  судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок в дохід держави.        
Як зазначено в постанові суду, з протоколу про адміністративне правопорушення встановлено, що  16.12.2022 року о 14 год. 50 хв. перебуваючи за адресою свого проживання, а саме: АДРЕСА_1 ,  ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_2 , висловлюючись у присутності малолітніх дітей на її адресу нецензурною лайкою.
Не погоджуючись із постановою суду, 09.03.2023 року захисником Подгурською Д. О., яка діє в інтересах  ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу (вх. № 18572), в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповноту з`ясування обставин справи, просить скасувати постанову суду, а провадження у справі закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. 
Основними доводами апеляційної скарги є те, що :
-у справі вина ОСОБА_1 не доведена; 
-в формулюванні правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_1 , не зазначено, які саме дії чи бездіяльність він вчинив та чи викликали вони будь які наслідки у вигляді завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю дружини;
-в формулюванні правопорушення відсутні відомості щодо об`єктивної та суб`єктивної сторони інкримінованого правопорушення (форми вини), не зазначено, які дії психологічного характеру вчинив ОСОБА_1 , чи могла бути завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю ОСОБА_2 внаслідок дій ОСОБА_1 , та яка саме;
-невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимог статті 256 КУпАП залишилась поза увагою суду першої інстанції;
-судом першої інстанції порушено право на захист ОСОБА_1 , оскільки розглянуто справу у його відсутність. 
В апеляційній скарзі також завлено клопотання про поновлення строку на оскарження постанови суду першої інстанції з тих підстав, що розгляд справи та винесення постанови суду першої інстанції здійснено без участі ОСОБА_1 .. З 01.02.2023 року по 24.02.2023 року ОСОБА_1 не мав об`єктивної можливості скористатися своїм правом на оскарження постанови суду, оскільки був хворий коронавірусною інфекцією, що підтверджується випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 09.03.2023 року. 24.02.2023 року ОСОБА_1 , звернувся до АО «Дестра» для надання йому правничої допомоги. Представник ознайомився зі справою 01.03.2023 року, а апеляційну скаргу подано 09.03.2023 року, тобто протягом десятиденного строку з дня ознайомлення з матеріалами справи. 
       У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та суду пояснив, що 16.12.2022 року у квартирі АДРЕСА_2 була ситуація, коли він дійсно виражався нецензурно та на підвищених тонах у присутності своєї дружини ( у квартирі також перебували двоє малолітніх дітей), однак його слова жодним чином не стосувалися умисного вчинення будь-яких дій, пов`язаних із сімейним насильством, а несли лише інформативний характер про те, чому не працюють заклади торгівлі під час, наявної на момент конфлікту, повітряної тривоги. Визнав, що його емоції вийшли за межі допустимого, однак підставою цьому були стрес через військовий стан в країні та оголошену довготривалу повітряну тривогу. Просив скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.
Захисник ОСОБА_1 адвокат Подгурська Д.О. підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.
Потерпіла ОСОБА_2 не заперечила щодо задоволення апеляційної скарги, суду пояснила, що 16.12.2022 року у її квартирі, в присутності двох малолітніх дітей, її тодішній чоловік ОСОБА_1 ( рішення суду про розлучення, зі слів потерпілої, ухвалено 21.03.2023 року) вчинив домашнє насильство відносно неї, яке виразилося у словесній образі її, як людини. Змушена була викликати працівників поліції, так як не здатна була самостійно припинити конфлікт з чоловіком, якого, саме з метою припинення сварки, просила покинути квартиру, і на що той не погоджувався. Пояснила, що ОСОБА_1 є чудовим батьком, погроз та залякувань у її бік чи у бік дітей не було. Зауважила, що у 2021 році також була схожа ситуація, коли з метою припинення конфлікту у сім`ї вона змушена була викликати до чоловіка працівників поліції , однак результати розгляду тієї справи їй не відомі, так як через початок військових дій в Україні вона справою не цікавилася. Після подій, які мали місце 16.12.2022 року вона разом з сином ОСОБА_3 ( дитина від першого шлюбу) зверталася за консультацію до психолога, який після огляду дитини надав висновок, що дитина спокійно сприйняла ситуацію, тих подій не пам`ятає і до ОСОБА_1 має добре відношення. Просила суд при вирішенні справи врахувати, що вона за мирне вирішення справи, так як не хоче мати більше з колишнім чоловік ніяких питань.
Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його захисника, потерпілої ОСОБА_2 , вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Згідно з частиною сьомою статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством ( ст.1 КУпАП).
За приписами ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Визначаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що вина останнього у вчиненому правопорушенні підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 144334 від 16.12.2022 року, протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 16.12.2022 року; письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_2 від 16.12.2022 року; формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства та терміновим заборонним приписом стосовно кривдника серія АА № 093847 від 16.12.2022 року; терміновим заборонним приписом стосовно кривдника від 16.12.2022 року. 
Згідно з частиною другою статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Суд апеляційної інстанції вважає, що докази, які містяться у справі, свідчать про наявність в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП. 
Дії  ОСОБА_1 кваліфіковані правильно за частиною першою статті 173-2 КУпАП. 
Доводи апеляційної скарги про порушення прав ОСОБА_1 , передбачених ст. 268 КУпАП, зокрема права на захист та надання пояснень, апеляційний суд не визнає такими, що дають підстави для скасування постанови суду.
Так, відповідно до вимог ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням ст. 129 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.
Зазначене кореспондує із практикою Європейського суду з прав людини. Зокрема, у справі « Стрижак проти України» (заява № 72269/01, пункт 40), Суд зазначив, що незабезпечення достатньою мірою усіх заходів повідомлення сторони справи – позбавляє можливості останню подавати свої аргументи у справі. 
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 про судові засідання повідомлявся неодноразово.
Судове засідання 24.01.2023 року було відкладено на 26.01.2023 року за клопотанням ОСОБА_1 у зв`язку з несвоєчасним повідомленням його про розгляд справи та у зв`язку з невідкладними робочими процесами.
Судове засідання 26.01.2023 року відкладено на 31.01.2023 року у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги.
Про судове засідання призначене на 31.01.2023 року ОСОБА_1 повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду клопотання у якому виклав обставини подій, що мали місце 16.12.2022 року та просив звільнити його від відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП за малозначністю вчиненого порушення.
Враховуючи, що клопотання ОСОБА_1 не містило прохання про відкладення розгляду справи, а також взявши до уваги рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року, у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого, в силу вимог ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи і розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору, а нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасникам справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про розгляд справи у відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Крім того, зважаючи, що суд апеляційної інстанції покликаний забезпечити виправлення помилок суду першої інстанції як у питаннях факту (правильності оцінки доказів і встановлення обставин), так і в питаннях права (правильність застосування матеріального і процесуального права), розгляд справи судом апеляційної інстанції за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, його захисника, потерпілої відновило права ОСОБА_1 передбачені ст. 268 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про те, що з протоколу про адміністративне правопорушення та з наявних у матеріалах справи доказів не вбачається які саме дії чи бездіяльність вчинив ОСОБА_1 та чи викликали вони будь-які наслідки у вигляді завдання шкоди фізичному або психологічному здоров`ю дружини, апеляційний суд відхиляє з огляду на те, що матеріали справи у своїй сукупності відображають усі істотні ознаки складу правопорушення.
Так, у протоколі від 16.12.2022 року зазначено, що ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно дружини ОСОБА_2 в присутності малолітніх дітей, а саме ображав нецензурною лайкою.
Відповідно форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, заповненого у відповідності до спільного наказу МСП України та МВС України № 369/180 від 13.03.2019 року про затвердження Порядку проведення оцінки ризиків вчинення домашнього насильства визначено рівень небезпеки, як низький з урахуванням того, що поведінка кривдника вплинула на безпеку постраждалої особи. 
Терміновий заборонний припис АА093847 від 16.12.2022 року, який ОСОБА_1 визнав, що отримав власноруч, у порядку визначеному п. 9 ст. 25 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» ним у суді оскаржено не було.
Доводи про відсутність у діях ОСОБА_1 вини у формі умислу, а також складу адміністративного правопорушення судом апеляційної інстанції відхиляються з наступних підстав.
       7 грудня 2017 року ухвалено Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VIII (далі - Закон № 2229-VIII), який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
       Закон № 2229-VIII дає таке визначення домашнього насильства: діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання, або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь» (пункт 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Основою формування державної політики України у сфері запобігання та протидії домашньому насильству є нормативно-правові акти, серед яких:
?Конституція України;
?Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами;
?Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»;
?Закон України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків»;
?Закон України «Про охорону дитинства», тощо.
       З аналізу наведених вище норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді коли діяння фізичного, сексуального, психологічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди.
       Як зазначила потерпіла у судовому засіданні, а також відобразила у формі оцінки ризиків саме словесні образи, нецензурні слова та лайка чоловіка викликали у неї нездатність захистити себе, у наслідок чого вона була змушена звернутися за допомогою до працівників поліції.
       Згідно ст. 2 Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами (далі - Конвенція Ради Європи) Сторони заохочуються застосовувати цю Конвенцію до всіх жертв домашнього насильства.
       Згідно п. d ст. 46 Конвенції Ради Європи серед обтяжуючих обставин, які мають враховуватися, як частина складових елементів правопорушення зазначено: правопорушення було вчинено проти дитини або в присутності дитини.
       Враховуючи, що за наслідками подій, які мали місце 16.12.2022 року потерпіла змушена була також хвилюватися за психологічний стан дитини, отримувати консультацію дитячого психолога і дану обставину ОСОБА_1 не заперечував у судовому засіданні, апеляційний суд приходить висновку про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а відсутність у справі доказів завдання шкоди психічному здоров`ю дружини чи дітей, з огляду на можливу тривалість у часі даних проявів та не можливості їх залучення до справи на етапі її формування, не є суттєвим доводом для скасування постанови суду першої інстанції.
       Апеляційний суд не враховує визнання потерпілою апеляційної скарги ОСОБА_1 з огляду на вимоги статті 269 КУпАП та статтю 55 Конвенції Ради Європи відповідно до якої сторони забезпечують, щоб розслідування або кримінальне переслідування правопорушень, установлених відповідно до статей 35, 36, 37, 38 та 39 цієї Конвенції, не залежали цілком від повідомлення або скарги, поданої жертвою, якщо правопорушення було вчинено цілком або частково на її території, і щоб провадження могло продовжуватися навіть, якщо жертва відкликає свою заяву або скаргу.
       Суд враховує, що події, які мали місце 16.12.2022 року, як стверджує потерпіла, були у її квартирі та як вбачається із справи залежали саме від її повідомлення органам поліції, однак присутність ОСОБА_1 у квартирі під час складення протоколу, відібрання пояснень, його відмова від отримання протоколу і надання пояснень, але отримання термінового заборонного припису та погодження з ним, свідчать про неупереджений та всебічний підхід при оформлені матеріалів справи.
       Зважаючи, що запроваджений військовий стан в Україні та повітряні тривоги у певній мірі впливають на кожного громадянина країни, у тому числі і на потерпілу, апеляційний суд не вважає посилання ОСОБА_1 про наявне у нього суттєве морально-психологічне напруження через оголошену довготривалу повітряну тривогу обставиною, що виключає адміністративну відповідальність.
Отже, невизнання вини  ОСОБА_1  спростовується дослідженими судом доказами.
Невизнання вини особою, яка притягається до адміністративної відповідальності суд розцінює, як специфічний, обраний особою, спосіб захисту, з метою уникнення відповідальності за скоєне ним адміністративне правопорушення. 
При вирішенні справи суддею дотримано вимоги статей 38, 245, 268, 280 КУпАП, адміністративне стягнення накладене відповідно до правил, передбачених статтею 33 КУпАП, з урахування даних про особу правопорушника, обставин вчиненого правопорушення, особи правопорушника, ступеня його вини, в межах санкції, передбаченої частиною першою статті 173-2 КУпАП, а тому є правомірним. 
Керуючись статтею 294 КУпАП, - 
               
п о с т а н о в и в :

Поновити  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє захисник Подгурська Дарія Олександрівна, строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 31.01.2023 року.
Апеляційну скаргу захисника Подгурської Дарії Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 31.01.2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Л. О. Голота