ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
«03» квітня 2023 року
м. Харків
справа № 643/3379/22
провадження № 22ц/818/562/23
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів -   Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідачка – ОСОБА_2 , представник відповідачки – ОСОБА_3 ,
третя особа – приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Кішкіна О.О. 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу судді Московського районного суду м. Харкова Сугачової О.О. від 28 грудня 2022 року
                            в с т а н о в и в:
У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Кішкіна Олена Олександрівна, про визнання недійсним договору дарування нерухомого майна, у якому просив визнати недійсним договір дарування від 15 січня 2022 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Кішкіною О.О., зареєстрований у реєстрі за № 136, за яким ним подаровано ОСОБА_2 частки квартири АДРЕСА_1 , яка в цілому складається з однієї кімнати, житловою площею 18,7 кв м, загальною площею 36,5 кв м, як такий, що укладений під впливом тяжкої для нього обставини, та застосувати наслідки недійсності правочину, передбачені частиною 1 статті 216 ЦК України; скасувати запис про право власності на частину зазначеної квартири за ОСОБА_2 , внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Кішкіною О.О. після укладення договору дарування від 15 січня 2022 року №136; вирішити питання щодо судових витрат.
Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2022 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 за територіальною підсудністю передано до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова.

Не погоджуючись з ухвалою судді Крюков І.І. подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу судді – скасувати та направити справу для продовження розгляду до Московського районного суду м. Харкова.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, не врахував, що до його позовних вимог щодо нерухомого майна підлягають застосуванню правила виключної підсудності за місцем розташування спірного майна. 

27 березня 2023 року до суду апеляційної інстанції від представника відповідачки надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважав, що Московський районний суд м. Харкова правильно вирішив, що справа не підсудна йому та повинна розглядатися в Орджонікідзевському районному суді м. Харкова за місцем реєстрації відповідачки.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, ухвалу судді суду першої інстанції – скасувати.

Ухвала судді суду першої інстанції мотивована тим, що справа не підсудна Московському районному суду м. Харкова, оскільки місце проживання відповідачки зареєстроване в Індустріальному (Орджонікідзевському) районі м. Харкова.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» у рішенні від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до вимог частини першої статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Водночас, згідно з частиною першою статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна.

Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Позови що виникають з приводу нерухомого майна - це позови, пов`язані з нерухомим майном, нерухомою річчю, а тому усі позови у спорах, які є наслідком правовідносин, пов`язаних з обігом нерухомого майна, повинні бути пред`явлені до суду за місцем знаходження цього майна.

Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 (провадження № 12-73гс20).

Виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Подібні висновки щодо застосування правила виключної підсудності спорів щодо нерухомого майна викладені у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 910/6644/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 910/10647/18.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Правила виключної підсудності, що застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів щодо будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно, тощо.
Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі № 2/1519/8500/11, провадження № 61-18680св19.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 31 ЦПК України  суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Кішкіна О.О., про визнання недійсним договору дарування частини квартири.

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2022 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 за територіальною підсудністю передано до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова.

Справа надійшла до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова 15 лютого 2023 року, та ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2023 року матеріали справи передано на розгляд Московського районного суду м. Харкова за підсудністю.

Разом з тим, статтею 32 ЦПК України передбачено, що спори між судами про підсудність не допускаються.  Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

З позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що він звернувся до суду з позовом про визнання недійсним правочину щодо нерухомого майна – спірної частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 .
Отже, територіальна підсудність цієї справи має визначається за правилами частини першої статті 30 ЦПК України, тобто за місцезнаходженням спірної квартири, а не за місцем реєстрації відповідачки.

Оскільки спірний об`єкт нерухомого майна розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що територіально відноситься до Салтівського (Московського) району м. Харкова, то справа за позовом ОСОБА_1 підсудна Московському районному суду м. Харкова.

Постановляючи ухвалу, суддя суду першої інстанції на зазначене та вимоги закону уваги не звернув та дійшов помилкового висновку щодо передачі справи за підсудністю до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова.
Виходячи з того, що ухвалу судді постановлено з порушенням норм процесуального права, судова колегія вважає за необхідне відповідно до статті 379 ЦПК України апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу судді скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Пунктом 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року визначено, що якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, яка перешкоджає розгляду справи, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної та/або касаційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами  ЦПК України.

Оскільки наразі вирішується лише процесуальне питання, та справа по суті спору не розглядається, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, п.4 ч.1 ст.379, ст.ст.381, 382, 383, 384 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу судді Московського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2022 року – скасувати.
Справу направити до Московського районного суду м. Харкова для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                          І.В. Бурлака

Судді                                                                  Ю.М. Мальований 

В.Б. Яцина 

Повний текст постанови складено 03 квітня 2023 року.