Постанова
Іменем України
 
29 березня 2023 року
м. Київ
 
справа № 592/5841/22
провадження № 61-2616св23 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач), суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М., 
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - директор комунальної установи Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 20 м. Суми Сумської області Усенко Наталія Миколаївна, 
третя особа - комунальна установа Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 20, м. Суми Сумської області,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги  ОСОБА_1 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 листопада 2022 року в складі судді: Костенка В. Г., та постанову Сумського апеляційного суду від 26 січня 2023 року в складі колегії суддів: Кононенко О. Ю., Криворотенка В. І. , Собини О. І.,
 
Історія справи
 
31 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до директора комунальної установи Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 20, м. Суми Сумської області Усенко Н. М. про зобов`язання оплатити час простою. 
 
Позов мотивований тим, що з 01 вересня 2021 року до 31 травня 2022 року працював вчителем англійської мови в комунальній установі Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 20, м. Суми Сумської області, однак за вказаний період йому не виплачена заробітна плата за час простою.
 
ОСОБА_1 просив:
зобов`язати директора комунальної установи Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 20, м. Суми Сумської області Усенко Н. М. оплатити час простою з 14 березня 2022 року до 18 березня 2022 року включно; 
зобов`язати директора комунальної установи Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 20, м. Суми Сумської області Усенко Н. М. оплатити час простою за день березня 2022 року, за який позивачу не оплатили час простою.
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
 
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 листопада 2022 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до директора комунальної установи Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 20, м. Суми Сумської області Усенко Н. М. про зобов`язання вчинити дії, третя особа: комунальна установа Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 20, м. Суми Сумської області.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:
згідно зі статтею 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов`язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі. Посадові особи юридичної особи представляють її інтереси у відносинах з іншими особами, тобто уособлюють саму юридичну особу у правовідносинах з іншими особами;
у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 661/2744/19 (провадження № 61-77св21) вказано, що зміст позовних вимог спрямований до директора, як до посадової особи ЗОШ № 10 Новокаховської МР, та стосуються їхньої професійної діяльності. Відповідно така особа не може бути відповідачем у справі, як фізична особа, наділена процесуальною дієздатністю, оскільки є посадовою особою ЗОШ № 10 Новокаховської МР, тобто юридичної особи, від імені якої він діяв у відносинах з позивачем;
у цій справі за позовом ОСОБА_1 аналіз змісту позовних вимог свідчить про те, що вони спрямовані до директора як до посадової особи комунальної установи Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №20 м. Суми та стосуються її професійної діяльності. Жодних позовних вимог до відповідача як фізичної особи, позовна заява не містить. Директор школи не може бути відповідачем у цій справі як фізична особа, наділена процесуальною дієздатністю, оскільки є посадовою особою зазначеної комунальної установи, тобто юридичної особи, від імені якої вона діяла у відносинах з позивачем;
згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Розгляду у суді підлягає лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, або в їх задоволенні може бути відмовлено. Положення «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186, пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосується як позовів, які не підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц). З урахування викладеного провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Сумського апеляційного суду від 26 січня 2023 року відмовлено у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , а ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 листопада 2022 року про закриття провадження у справі залишено без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:
посадові особи юридичної особи представляють її інтереси у відносинах з іншими особами, тобто уособлюють саму юридичну особу у правовідносинах з іншими особами. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З урахуванням необхідності врахування висновків щодо застосування норми права, викладених у постановах Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 661/2744/19 (провадження № 61-77св21), від 12 січня 2022 року справа № 592/6904/21(провадження № 61-16798св21), апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що директор школи не може бути відповідачем у цій справі як фізична особа, наділена процесуальною дієздатністю, оскільки є посадовою особою комунальної установи, тобто юридичної особи, від імені якої вона діяла у відносинах з позивачем;
згідно змісту позовної заяви вбачається, що позовні вимоги спрямовані до директора ОСОБА_2 , як до посадової особи комунальної установи Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 20, м. Суми Сумської області та стосуються її професійної діяльності. Відповідно така особа не може бути відповідачем у справі, як фізична особа, наділена процесуальною дієздатністю, оскільки є посадовою особою комунальної установи Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 20, м. Суми Сумської області - юридичної особи, від імені якої вона діяла у відносинах з позивачем;
відповідно до пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Таким чином, суд першої інстанції, врахував зазначені положення законодавства та дійшов правильного висновку, що при визначеному позивачем суб`єктному складу учасників справи вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства і з цих підстав, не підлягає судовому розгляду, та обґрунтовано закрив провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України;
поняття «спір», який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, необхідно тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. Таку правову позицію викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 800/559/17, від 03 квітня 2018 оку у справі № 9901/152/18, від 30 травня 2018 року у справі № 9901/497/18. З урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права, які б стали підставою для скасування оскарженої ухвали.
 
Аргументи учасників справи
 
ОСОБА_1 27 лютого 2023 року через підсистему Електронний суд та засобами електронного поштового зв`язку подав касаційні скарги на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 листопада 2022 року та постанову Сумського апеляційного суду від 26 січня 2023 року, в яких просив: оскаржені судові рішення скасувати та зобов`язати суд першої інстанції відкрити провадження за позовною заявою.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що:
01 листопада 2022 року позивач звернувся із заявою про відвід судді Костенка В. Г., проте Ковпаківський районний суд м. Суми відмовив у задоволенні заяви про відвід судді Костенка В. Г.;
ухвала суду першої інстанції від 25 жовтня 2022 року по суті не ухвалою про залучення до участі у справі третьою особи, а є ухвалою про заміну відповідача. Суд по суті замінив відповідача - директора Комунальної установи Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №20 м. Суми, Сумської області Усенко Наталію Миколаївну на іншого відповідача, а саме на Комунальну установу Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №20 м. Суми, Сумської області. Рішення у цій справі не може вплинути на права та обов`язки Комунальної установи Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №20 м. Суми, Сумської області;
саме директор школи здійснює виплату заробітної плати, а не школа;
відповідно частини першої статті 91 ЦК України директор школи повинна бути відповідачем у справі, оскільки директор школи не оплатила час простою позивача з 14 березня 2022 року до 18 березня 2022 року включно, і директор школи зобов`язана оплатила час простою з 14 березня 2022 року до 18 березня 2022 року включно;
у справі № 661/2744/19 Верховний Суд вважає, що директор школи не може бути відповідачем, оскільки директор школи є посадовою особою школи, від імені якої директор діяла. Також у справі № 592/6904/21 Верховний Суд вирішив, що відповідачем має бути школа, а не директор школи. Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою. Тобто трудовий договір був укладений саме з директором школи, а не зі школою;
у постанові Верховного Суду від 06 червня 2019 року у справі № 353/923/16-ц відповідачем є директор Підвербцівського навчально-виховного закладу (загальноосвітня школа І-ІІ ступенів - Дошкільний навчальний заклад) Лесюк Я. І. У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 759/15495/20 відповідачем є директор ТОВ «Торгово-промислова компанія «Омега-Автопоставка» Дубовик В. І. У постанові Верховного Суду від 04 березня 2021 року у справі № 761/36255/18 відповідачем є директор Інституту високих технологій Київського національного університету ім. Т. Шевченка Ільченко В. В. У постанові Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 345/3861/17 відповідачем є директор державного вищого навчального закладу «Калуський політехнічний коледж» Гринькевич П. П.
 
Рух справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 02 березня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі.
 
15 березня 2023 року справа надійшла до Верховного Суду та передана судді-доповідачу.
 
Ухвалою Верховного Суду від 15 березня 2023 року справу призначено до судового розгляду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 29 березня 2023 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду відмовлено.
 
Межі та підстави касаційного перегляду
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
 
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
В ухвалі Верховного Суду від 02 березня 2023 року вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження: порушення норм процесуального права.
 
Фактичні обставини
 
Суди встановили, що ОСОБА_1 звернувся з позовом до директора комунальної установи Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 20, м. Суми Сумської області Усенко Н. М. про зобов`язання оплатити час простою.
 
Позовні вимоги ОСОБА_1 пред`явлені до директора як до посадової особи Комунальної установи Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №20 м. Суми та стосуються її професійної діяльності. Жодних позовних вимог до відповідача як фізичної особи, позовна заява не містить. 
 
Позиція Верховного Суду
 
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
 
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).
 
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).
 
Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
 
Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (стаття 80 ЦК України).
 
Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 48 ЦПК України).
 
Юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (абзац 1 частини першої статті 92 ЦК України).
 
Дієздатністю юридичної особи, як і особи фізичної, є її здатність набувати для себе цивільні права та здійснювати їх, а також набувати та виконувати цивільні обов`язки. Однак якщо для фізичної особи це є природними діями, які вона виконує власне сама, то юридична особа в силу того, що вона є штучним утворенням, невидимим, невідчутним на дотик і таким, що існує лише у вимірі правової дійсності, набуває прав і обов`язків через, зокрема свої органи управління. Ключовим для дієздатності юридичної особи є діяльність її виконавчого органу. Цей орган може бути одноособовим і колегіальним (наприклад, директор або правління). Директор юридичної особи у разі вчинення правочину юридичною особою виступає в такому разі не як фізична особа, а як орган юридичної особи, тобто є її частиною. Тобто виступ в обороті від імені юридичної особи здійснюється, як правило, її виконавчим органом. При цьому виконавчий орган (наприклад, керівник колегіального виконавчого органу) діє не від свого імені, а від імені юридичної особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати від 16 лютого 2022 року в справі № 554/7761/20 (провадження № 61-16724св21).
 
Однією з підстав закриття провадження у справі є те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 661/2744/19 (провадження № 61-77св21) вказано, що:
«директор ЗОШ № 10 Новокаховської МР Рєзніков В. В. і виконуюча обов`язки директора ЗОШ № 10 Новокаховської МР - заступник директора з навчально-виховної роботи Нелепенко Т. П. не можуть бути відповідачами у цій справі, як фізичні особи, наділені процесуальною дієздатністю, оскільки є посадовими особами ЗОШ № 10 Новокаховської МР, тобто юридичної особи, від імені якої вони діяли у відносинах з позивачем. 
Суди першої та апеляційної інстанцій, розглядаючи справу, на вказане уваги не звернули та дійшли помилкового висновку про можливість розгляду позовних вимог МО ВППОН м. Нова Каховка в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до директора ЗОШ № 10 Новокаховської МР Рєзнікова В. В., виконуючої обов`язки директора ЗОШ № 10 Новокаховської МР - заступника директора з навчально-виховної роботи Нелепенко Т. П. про перешкоджання законній діяльності профспілки.  
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Розгляду у суді підлягає лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, або в їх задоволенні може бути відмовлено. Положення «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186, пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосується як позовів, які не підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц).
Відповідно до змісту частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
З урахування викладеного, рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 07 серпня 2020 року та постанова Херсонського апеляційного суду від  10  грудня 2020 року в частині розгляду позовних вимог МО ВППОН м. Нова Каховка в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до директора ЗОШ № 10 Новокаховської МР Рєзнікова В. В., виконуючої обов`язки директора ЗОШ № 10 Новокаховської МР - заступника директора з навчально-виховної роботи Нелепенко Т. П. підлягає скасуванню, а провадження у справі в цій частині - закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України».
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 592/6904/21 (провадження № 61-16798св21) зазначено, що:
«у справі, що переглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 зазначив відповідачем директора КУ Сумської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 10 Купреєву Н. М. та пред`явив вимоги про поновлення його на роботі.
Аналіз змісту позовних вимог свідчить про те, що вони спрямовані до директора Купреєвої Н. М. як до посадової особи КУ Сумської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 10, та стосуються її професійної діяльності. Жодних позовних вимог до Купреєвої Н. М. як фізичної особи, позовна заява ОСОБА_1 не містить. При цьому трудовий спір у ОСОБА_1 виник із саме роботодавцем - КУ Сумською спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів № 10. Таким чином, оскільки КУ Сумська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 10 є юридичною особою - самостійним суб`єктом у цивільних правовідносинах, а позовні вимоги у цій справі пред`явлені до її посадових осіб, то саме вона має відповідати за цим позовом.
Директор КУ Сумської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 10 Купреєва Н. М. не може бути відповідачем у цій справі як фізична особа, наділена процесуальною дієздатністю, оскільки є посадовою особою КУ Сумської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 10, тобто юридичної особи, від імені якої вона діяла у відносинах з позивачем.
Суди попередніх інстанцій, розглянувши справу, на вказане уваги не звернули та дійшли помилкового висновку про можливість вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до директора КУ Сумської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 10 Купреєвої Н. М. про поновлення його на роботі.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Розгляду у суді підлягає лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, або в їх задоволенні може бути відмовлено. Положення «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186, пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосується як позовів, які не підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц).
З урахування викладеного, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України».
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 грудня 2022 року в справі № 592/4106/22 (провадження № 61-8819св22) вказано, що:
«Посадові особи юридичної особи представляють її інтереси у відносинах з іншими особами, тобто уособлюють саму юридичну особу у правовідносинах з іншими особами.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що позовні вимоги ОСОБА_1 про поновлення на роботі заявлені до директора ОСОБА_2 як посадової особи комунальної установи Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 20 м. Суми Сумської області та стосуються її професійної діяльності на посаді директора школи. Позовна заява ОСОБА_1 не містить вимог до ОСОБА_2 , як фізичної особи. При цьому фактично трудовий спір ОСОБА_1 про поновлення на роботі існує із роботодавцем - комунальною установою Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 20 м. Суми Сумської області. Оскільки комунальна установа Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 20 м. Суми Сумської області є юридичною особою - самостійним суб`єктом у цивільних правовідносинах, то саме вказана установа має бути відповідачем за позовом ОСОБА_1 про поновлення на роботі. Розгляду у суді підлягає лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, або в їх задоволенні може бути відмовлено. Положення «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186, пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосується як позовів, які не підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц).
За таких обставин, суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у цивільній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, правильно виходив з того, що ОСОБА_2 є посадовою особою юридичної особи - комунальної установи Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 20 м. Суми Сумської області, від імені якої вона діяла у правовідносинах з ОСОБА_1 , у зв`язку з чим ОСОБА_2 не може бути відповідачем за позовом про поновлення на роботі. Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду у постановах від 29 вересня 2021 року у справі № 661/2744/19 та від 12 січня 2022 року у справі № 592/6904/21».
 
У справі, що переглядається: суди встановили, що згідно змісту позовної заяви позовні вимоги ОСОБА_1 пред`явлені до директора Усенко Н. М., як до посадової особи комунальної установи Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 20, м. Суми Сумської області. Відповідно директор не може бути відповідачем у справі, як фізична особа, оскільки є посадовою особою юридичної особи, від імені якої вона діяла у трудових відносинах з позивачем; висновки судів відповідають висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 661/2744/19 (провадження № 61-77св21), від 12 січня 2022 року у справі № 592/6904/21 (провадження № 61-16798св21), від 08 грудня 2022 року в справі № 592/4106/22 (провадження № 61-8819св22).
 
За таких обставин, суди зробили обґрунтований висновок про те, що ця справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та закрили провадження в справі.
 
Необґрунтованими є посилання в касаційній скарзі на постанови Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 759/15495/20 та від 27 березня 2019 року у справі № 462/3423/15-ц, оскільки у справі № 759/15495/20 касаційний суд скасував судове рішення з обов`язкової підстави (справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою). У справі № 462/3423/15-ц предметом касаційного перегляду були судові рішення про залишення позову без розгляду, у разі коли належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.
 
Колегія суддів відхиляє посилання в касаційній скарзі на постанови Верховного Суду від 06 червня 2019 року у справі № 353/923/16-ц, від 23 червня 2020 року у справі № 345/3861/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 369/2910/17, від 05 квітня 2018 року у справі № 210/2474/16-ц, від 04 березня 2021 року у справі № 761/36255/18, з таких підстав.
 
У постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц зазначено, що:
«приписи «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини другої статті 122 ЦПК України у редакції, чинній на час вирішення питання про відкриття провадження; пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), «заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 109 КАС України у редакції, чинній на час вирішення питання про відкриття провадження), «позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 170 КАС України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) стосуються як позовів, які не можуть розглядатися за правилами цивільного чи адміністративного судочинства, відповідно, так і тих позовів, які взагалі не можуть розглядатися судами».
 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2021 року у справі № 760/32455/19 (провадження № 61-16459сво20) вказано, що: 
«здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України). Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України). Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (стаття 80 Цивільного кодексу України). Юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення (частина перша статті 89 ЦК України). Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Розгляду у суді підлягає лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, або в їх задоволенні може бути відмовлено. Положення «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186, пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосується як позовів, які не підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц).
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що філії та представництва, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі. Тому справи, в яких відповідачем виступає філія чи представництво, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а отже неможливістю вирішення цивільного спору».
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 320/7224/15-ц (провадження № 61-6076св20) зазначено, що: 
«цивільним процесуальним законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів вказує на те, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного цивільного суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного цивільного суду (див. постанови Верховного суду від 13 лютого 2019 року у справі № 130/1001/17 (провадження № 51-7588км18), від 18 січня 2021 року у справі № Б-23/75-02 (н.р.Б-7346/2-19), від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20 (провадження № 61-9003св21)».
 
Як свідчить аналіз оскаржених судових рішень суди застосували висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц, які мають перевагу над висновками колегії суддів.
 
Аргументи касаційної скарги з посиланням позивача на постанови Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 718/3537/18, від 30 листопада 2022 року у справі № 310/7810/19, від 11 вересня 2020 року у справі № 127/17399/19, від 02 липня 2020 року у справі № 711/3656/18 необґрунтовані, оскільки у цих справах директор не був вказаний відповідачем.
 
Колегія суддів відхиляє доводи позивача про те, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні заяви про відвід судді Костенка В. Г.
 
19 жовтня 2022 позивач подав заяву про відвід судді Костенка В. Г. Заява мотивована тим, що суд не розглянув його клопотання про виклик свідка, не постановив відповідну ухвалу і не вручив її копію позивачу.
 
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 жовтня 2022 року визнано необґрунтованим відвід судді Костенку В. Г., заявлений ОСОБА_1 ; передано заяву ОСОБА_1 про відвід судді Костенка В. Г. для визначення судді у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України на її вирішення.
 
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 жовтня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Костенка В. Г. Ухвала мотивована тим, що наведені ОСОБА_1 у заяві про відвід обставини, які на його думку викликають сумніви в неупередженості та об`єктивності судді Костенка В. Г., є необґрунтованими та безпідставними, зважаючи на те, що подана позивачем заява про виклик свідка від 03 жовтня 2022 року не була розглянута в підготовчому судовому засіданні 10 жовтня 2022 року в зв`язку з тим, що воно не відбулося через оголошену повітряну тривогу в зв`язку з загрозою ракетного обстрілу. Під час розгляду заяви про відвід судді Костенка В. Г. будь-яких підстав та обставин, які б викликали сумнів в його об`єктивності та неупередженості, не встановлено. Тому за відсутності визначених процесуальним законодавством підстав для відводу судді Костенка В. Г., заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
 
02 листопада 2022 року позивач подав заяву про відвід судді Костенка В. Г. Заява мотивована тим, що є сумніви у неупередженості судді. На думку позивача суддя під час підготовчого судового засідання невмотивовано залучив третю особу. При цьому суддя постановив ухвалу не виходячи до нарадчої кімнати. Потім позивач виклав свої особисті міркування щодо порядку розгляду справи і вирішення її судом, а головуючий нібито такого не забезпечує.
 
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 листопада 2022 року визнано необґрунтованим відвід судді Костенку В. Г., заявлений ОСОБА_1 ; передано заяву позивача ОСОБА_1 для визначення судді у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України на її вирішення.
 
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 листопада 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід головуючому судді Костенку В. Г.  відмовлено. Ухвала мотивована тим, що позивач ОСОБА_1 , обґрунтовуючи заяву вважає, що суддя під час підготовчого судового засідання невмотивовано залучив третю особу, не виходячи до нарадчої кімнати, що на його думку, викликає сумніви у неупередженості судді. Практика Європейського Суду з прав людини ґрунтується на принципі презумпції неупередженості судді, тобто існує презумпція, що суддя неупереджений, доки не буде доведено зворотне (справа Хаушальс проти Данії). Згідно з практикою Європейського суду з прав людини «неупередженість може визначатися виходячи з суб`єктивної перевірки, а саме на підставі особистих переконань конкретного судді в конкретній справі, а також об`єктивної перевірки, при оцінці того, забезпечив суддя достатні гарантії для виключення правомірних сумнівів в цьому зв`язку» (справа Хаушальс проти Данії). Під час розгляду заяви про відвід судді будь-яких підстав та обставин, які б викликали сумнів в об`єктивності та неупередженості судді не встановлено. Заява позивача ОСОБА_1 про відвід судді Костенка В. Г. ґрунтується на припущеннях. Тому заява позивача про відвід головуючому судді Костенка В. Г. є безпідставною та задоволенню не підлягає.
 
За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заяв позивача про відвід судді Костенка В. Г.
 
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційні скарги необхідно залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційні скарги  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 листопада 2022 року та постанову Сумського апеляційного суду від 26 січня 2023 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    В. І. Крат
 
Судді:                                                                                     Н. О. Антоненко
 
І. О. Дундар
 
                                                                                              Є. В. Краснощоков
 
М. М. Русинчук