ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 751/2403/17                                                                    Суддя першої інстанції: Бородавкіна С.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача                              Глущенко Я.Б., 
суддів                                                            Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т., 
секретаря                                                  Височанської Н.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.12.2021, -

У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася у суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Чернігівській області) про:
- визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні пенсії по інвалідності згідно з ч. 9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII;
- зобов`язання призначити та здійснити виплату такої пенсії з моменту встановлення інвалідності, а саме, з 07.03.2017;
- зобов`язання зарахувати до прокурорського стажу період роботи на посаді старшого помічника прокурора м. Чернігова з 20.05.2012 по 05.06.2012;
- зобов`язання зарахувати до вислуги років половину строку навчання на денній формі навчання в Одеській національній юридичній академії.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що працює в органах прокуратури та має достатній стаж роботи для отримання права на пенсію по інвалідності. Уважає необґрунтованими посилання відповідача на необхідність застосування у спірних правовідносинах Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення`від 02.03.2015 №213, оскільки вказаний закон прийнятий в часі пізніше ніж Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014. Також відповідачем протиправно не враховано період роботи на посаді старшого помічника прокурора м. Чернігова з 20.05.2012 по 05.06.2012, оскільки зміна назви посади не може бути підставою для виключення певного періоду роботи із загального стажу. Водночас пенсійним органом в порушення вимог ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» не зараховано половину строку її навчання на денній формі в Одеській національній юридичній академії до вислуги років.
Постановою Деснянського районного суду міста Чернігова від 04.09.2017, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 31.10.2017, позов задоволено.
Постановою Верховного Суду від 23.08.2021 рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Приймаючи вказану постанову, Верховний Суд указав, що судами попередніх інстанцій при визначенні трудового стажу не було враховано положень ч. 6 ст. 86 Закону №1697-VII та достовірно не визначено які саме періоди праці позивача підлягають зарахуванню до трудового стажу роботи на прокурорських посадах, з наявністю якого пов`язана можливість застосування норми ч. 9 ст. 86 Закону №1697-VII, а які підлягають зарахуванню безпосередньо до вислуги років, що дає право на пенсію у відповідності до норм ч. 6 ст. 86 Закону №1697-VII.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.12.2021 у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким позов задовольнити. Свою позицію обґрунтовує тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи та надано їм помилкову правову оцінку.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач наголошує, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні.
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі пункта 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з таких підстав.
Судом установлено, що ОСОБА_1 , починаючи з 01.03.2007, працювала на різних посадах в органах прокуратури, а саме:
- з 01.03.2007 по 15.07.2007 - в.о. помічника прокурора Козелецького району;
- з 16.07.2007 по 09.07.2009 - помічник прокурора Козелецького району;
- з 10.07.2009 по 24.01.2011 - помічник прокурора міста Чернігова;
- з 25.01.2011 по 05.06.2012 - старший помічник прокурора міста Чернігова;
- з 06.06.2012 по 25.03.2013 - у зв`язку із частковою зміною структури та штатного розпису прокуратури Чернігівської області призначена на посаду старшого прокурора прокуратури міста Чернігова;
- з 26.03.2013 по 29.01.2015 - прокурор відділу захисту прав і свобод дітей прокуратури області;
- з 30.01.2015 по день звернення до територіального органу із заявою про призначення пенсії - прокурор відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури області (з 14.04.2016 згідно наказу ГПУ від 12.04.2016 №49м відділ процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури області перейменований на відділ процесуального керівництва у кримінальних провадженням слідчих регіональної прокуратури).
Крім того у період з 01.09.2002 по 31.07.2006 та з 01.09.2006 по 29.06.2007 ОСОБА_1 навчалась на денній формі в Одеській національній юридичній академії.
Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК від 23.03.2017 серії АВБ №044740 з 07.03.2017 позивачу на строк до 01.04.2019 встановлено ІІ групу інвалідності (загальне захворювання по зору).
Згідно із довідкою прокуратури Чернігівської області №11-1/821вн-17 станом на 26.04.2017 трудовий стаж позивача в органах прокуратури становить 10 років 1 місяць 26 днів. 
Ураховуючи наведене, 30.03.2017 позивач звернулась до Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України із заявою та відповідним пакетом документів для призначення пенсії по ІІ групі інвалідності відповідно до Закону України «Про прокуратуру».
Листом від 21.04.2017 №11810/06 пенсійний орган відмовив ОСОБА_1 у призначенні пенсії мотивуючи тим, що з 01.06.2015 пенсії в порядку та на умовах, визначених, зокрема, Законом України «Про прокуратуру», не призначаються. Також повідомлено, що до прокурорського стажу позивача не зараховано період її роботи на посаді старшого помічника прокурора міста Чернігова з 20.05.2012 по 05.06.2012, у зв`язку зі змінами, внесеними до статті 56 Закону України «Про прокуратуру». Крім того в період з 01.09.2002 по 31.07.2006 та з 01.09.2006 по 29.06.2007 ОСОБА_1 навчалась в Одеській національній юридичній академії. Згідно з наданими документами, до стажу роботи ОСОБА_1 на прокурорських посадах зараховано 9 років 3 місяці 25 днів та до вислуги - 8 місяців 22 дні. Повідомлено, що загальний стаж роботи позивача в органах прокуратури складає 10 років 17 днів.
Не погоджуючись з такими діями (рішенням) відповідача, позивач звернулася з цим позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що робота позивача в органах прокуратури на посаді старшого помічника прокурора в період з 20.05.2012 по 05.06.2012 зараховується до загальної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років за ст. 86 Закону №1697-VII, однак ця посада не належить до прокурорських посад та не враховується у спеціальний стаж роботи в органах прокуратури на посадах прокурорів; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання враховується виключно при визначенні чи достатній у особи час роботи на прокурорських посадах для призначення йому пенсії за вислугою років.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. 
До 15.07.2014 спеціальним законом, який визначав права, принципи, підстави, механізм та умови призначення, перерахунку і виплати пенсії за вислугу років працівникам органів прокуратури був Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (далі - Закон №1789-ХІІ).
З 15.07.2014 набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ (далі - Закон №1697-VІІ; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Так, відповідно до ч. 9 ст. 86 Закону №1697-VІІ прокурорам, визнаним інвалідами I або II групи, призначається пенсія по інвалідності в розмірах, передбачених частиною другою цієї статті, за наявності стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років.
Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії (ч. 2 ст. 86 Закону №1697-VІІ).
Відповідно до матеріалів справи, відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії, у тому числі, мотивуючи тим, що положеннями п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VІІІ (далі - Закон №213-VІІІ; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) з 01.06.2015 скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру».
Оцінюючи правомірність такої відмови, колегія суддів звертає увагу на те, що аналіз положень п. 5 Прикінцевих положень Закону №213-VIII дає підстави для висновку, що ним скасовано діючі станом на 01.06.2015 норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначались відповідно до конкретного переліку законів, зокрема, і відповідно до Закону України №1789-ХІІ.
Своєю чергою 15.07.2015 набрав чинності Закон №1697-VIІ, який є чинним як на момент звернення позивача до Чернігівського ОУПФУ із заявою про призначення пенсії, так і на час розгляду справи.
Так, питання пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих органів прокуратури України визначено в ст. 86 Закону №1697-VIІ.
Відтак, посилання пенсійного органу у спірних правовідносинах на положення Закону №213-VIII є помилковими, оскільки вони виникли після набрання чинності Законом №1697-VIІ.
Указана правова позиція підтримана Верховним Судом у постановах від 10 липня 2018 (справа №727/8035/16-а), від 25 жовтня 2019 року (справа №676/4071/16-а) та від 03 лютого 2021 року (справа №674/840/17). 
Разом з тим зі змісту норми ч. 9 ст. 86 Закону №1697-VIІ слідує, що право на призначення пенсії по інвалідності може бути реалізовано виключно за двох умов: визнання прокурора особою з інвалідністю І або ІІ групи та наявність у нього стажу роботи в органах прокуратури - не менше 10 років. Цей стаж також є спеціальним і враховує періоди роботи в органах прокуратури саме на прокурорських посадах.
За підрахунками відповідача, на момент виникнення спірних правовідносин, загальний стаж роботи позивача в органах прокуратури складав 10 років 17 днів, із них: стаж роботи на прокурорських посадах - 9 років 3 місяці 25 днів та 8 місяців 22 дні - стаж, який враховується при призначенні пенсії за вислугою років.
При цьому до стажу роботи на прокурорських посадах не враховано період роботи позивача з 20.05.2012 по 05.06.2012 на посаді старшого помічника прокурора м. Чернігова та половину періоду навчання ОСОБА_1 в Одеській національній юридичній академії з 01.09.2002 по 31.07.2006 та з 01.09.2006 по 29.06.2007.
Визначаючись щодо можливості зарахування вказаних періодів до трудового стажу роботи позивача, який надає право на пенсію відповідно до ч. 9 ст. 86 Закону №1697-VII, апеляційний суд зазначає таке.
Частиною 6 ст. 86 Закону №1697-VII передбачено, що до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у ст. 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів;
слідчими, суддями;
на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою;
у науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання;
на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України;
на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури;
військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання;
відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.
Статтею 15 Закону №1697-VII визначено, що прокурором органу прокуратури є: 1) Генеральний прокурор; 2) перший заступник Генерального прокурора; 3) заступник Генерального прокурора; 4) заступник Генерального прокурора - Головний військовий прокурор; 4-1) заступник Генерального прокурора - керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; 5) керівник підрозділу Генеральної прокуратури України (у тому числі перший заступник та заступник Головного військового прокурора, керівник підрозділу Головної військової прокуратури на правах структурного підрозділу Генеральної прокуратури України); 6) заступник керівника підрозділу Генеральної прокуратури України (у тому числі Головної військової прокуратури та Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України); 7) прокурор Генеральної прокуратури України (у тому числі Головної військової прокуратури та Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України); 8) керівник регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 9) перший заступник керівника регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 10) заступник керівника регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 11) керівник підрозділу регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 12) заступник керівника підрозділу регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 13) прокурор регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 14) керівник місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); 15) перший заступник керівника місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); 16) заступник керівника місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); 17) керівник підрозділу місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); 18) заступник керівника підрозділу місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); 19) прокурор місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої).
Прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі.
Аналіз норм Закону №1697-VII свідчить про те, що законодавство розрізняє поняття «вислуга років, що дає право на пенсію» і «стаж роботи на прокурорських посадах». При цьому посади, період роботи на яких зараховується до стажу роботи на прокурорських посадах і до вислуги років, що дає право на пенсію, є відмінними. У той же час до вислуги років, що дає право на пенсію, включається весь стаж роботи на прокурорських посадах.
Тобто, посади помічників прокурорів, старших помічників прокурорів і стажистів зараховуються саме до вислуги років, що дає право на пенсію, натомість не відносяться до спеціального стажу - стажу роботи на прокурорських посадах, оскільки не визначені статтею 15 цього Закону.
Подібну правову позицію щодо застосування норм права у спірних правовідносинах викладено в постановах Верховного Суду від 19.08.2020 (справа №264/5989/16-а) та від 25.08.2021 (справа №751/2403/17).
При цьому, під час вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для зарахування періодів роботи на вказаних посадах до прокурорського стажу, підлягають застосуванню норми законодавства, чинні на час роботи особи на відповідних посадах.
Відповідно до записів у трудовій книжці позивача з 25.01.2011 ОСОБА_1 була переведена на посаду старшого помічника прокурора м. Чернігова, 10.02.2011 вона прийняла Присягу працівника прокуратури. З 26.03.2013 позивач переведена на посаду прокурора відділу захисту прав і свобод дітей прокуратури області, яку займала до 30.01.2015.
На момент прийняття позивача на роботу до органів прокуратури були чинними положення Закону №1789-ХІІ.
У ст. 46 Закону №1789-ХІІ були передбачені вимоги до осіб, які призначаються на посади прокурорів і слідчих.
Згідно із частинами 1, 2 цієї статті прокурорами і слідчими можуть призначатися громадяни України, які мають вищу юридичну освіту, необхідні ділові і моральні якості. Особи, які не мають досвіду практичної роботи за спеціальністю, проходять в органах прокуратури стажування строком до одного року. Порядок стажування визначається Генеральним прокурором України.
Особи, вперше призначені на посади помічників прокурорів, прокурорів управлінь, відділів, слідчих прокуратури, приймають "Присягу працівника прокуратури". Текст присяги затверджується Верховною Радою України. Процедура її прийняття визначається Генеральним прокурором України.
Статтею 56 Закону №1789-ХІІ надано роз`яснення поняття «прокурор», а саме під поняттям "прокурор" у статті 8, частині четвертій статті 9, частинах першій, другій, третій статті 12, частині першій статті 20, статтях 34, 35, 36, 44, 45, частинах першій, четвертій і шостій статті 46, частині першій статті 46-1, частині першій статті 47, статтях 48, 49, 50, 50-1, частині п`ятій статті 52 і статті 55 цього Закону слід розуміти: Генеральний прокурор України та його заступники, підпорядковані прокурори та їх заступники, старші помічники і помічники прокурора, начальники управлінь і відділів, їх заступники, старші прокурори і прокурори управлінь і відділів, які діють у межах своєї компетенції.
Відповідно до цієї ж норми (у редакції Закону України від 17.05.2012 №4711-VI) під поняттям "прокурор" у статті 8, частині четвертій статті 9, частинах першій, другій, третій статті 12, частині першій статті 20, статтях 34, 35, 36, 44, 45, частинах першій, третій, п`ятій і сьомій статті 46, статті 46-1, статті 46-2, статтях 46-3, 46-4, частині першій статті 47, статтях 48, 48-1, 49, 50, 50-1 та 55 цього Закону слід розуміти: Генеральний прокурор України, перший заступник, заступники Генерального прокурора України, їх старші помічники та помічники, прокурори Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя, спеціалізованих прокуратур (на правах обласних), їх перші заступники, заступники, міжрайонні прокурори, прокурори міст, районів, районів у містах та прирівняних до них спеціалізованих прокуратур, їх перші заступники і заступники, начальники головних управлінь, управлінь, відділів прокуратур, їх перші заступники, заступники, старші прокурори та прокурори прокуратур усіх рівнів, які діють у межах своєї компетенції.
З огляду на наведене, законодавством, чинним як на час роботи позивача протягом спірного періоду так і на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії по інвалідності, посада «старший помічник прокурора» не охоплювалась поняттям «прокурор», визначення якого міститься у ст. 56 Закону №1789-ХІІ, і не відноситься до прокурорських посад, зазначених у ст. 15 Закону №1697-VII.
Водночас робота позивача в органах прокуратури на посаді старшого помічника прокурора в період з 20.05.2012 по 05.06.2012 зараховується до загальної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років за статтею 86 Закону №1697-VII, однак ця посада не належить до прокурорських посад та не враховується у спеціальний стаж роботи в органах прокуратури на посадах прокурорів.
Такий самий підхід розмежування часу роботи на прокурорських посадах при визначенні права особи на той чи інший вид пенсії (за вислугою років або по інвалідності) можливо застосувати і до інших випадків, перелічених у ч. 6 ст. 86 Закону №1697-VII. 
Так, відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання враховується виключно при визначенні чи достатній у особи час роботи на прокурорських посадах для призначення йому пенсії за вислугою років.
Зважаючи на наведене, апеляційний суд уважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для зарахування до стажу роботи позивача на прокурорських посадах половини періоду її навчання в Одеській національній юридичній академії та старшим помічником прокурора м. Чернігів з 20.05.2012 по 05.06.2012, оскільки вказані посади та період не визначені ст. 15 Закону №1697-VII.
Таким чином, на момент звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до ч. 9 ст. 86 Закону №1697-VII, стаж роботи ОСОБА_1 на прокурорських посадах (спеціальний стаж) становив менше 10 років, що в силу наведених вище вимог законодавства є недостатнім для отримання нею права на спірну пенсію.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача зарахувати до вислуги років половину строку навчання позивача на денній формі навчання в Одеській національній юридичній академії апеляційний суд зазначає наступне.
Як вже зазначалось вище, відповідно до ч. 6 ст. 86 Закону №1697-VII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.
Проте в межах цієї справи предметом розгляду є правомірність відмови позивачу в призначенні пенсії по інвалідності, а не за вислугу років.
При цьому з матеріалів справи не вбачається, що відповідачем не зараховано до вислуги років половину строку навчання позивача на денній формі навчання в Одеській національній юридичній академії.
Зважаючи на викладене, позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню.
Відповідно до пункта 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з дотриманням норм чинного матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.
Керуючись статтями 33, 34, 139, 243, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.12.2021 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                      Я.Б. Глущенко

Судді                                                                                           О.Є. Пилипенко 

                                                                                                    Л.Т. Черпіцька