Справа № 369/11909/20 
Провадження № 22-ц/4808/1197/22
Провадження № 22-ц/4808/1195/22 
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 грудня 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.,
суддів:                        Баркова В.М., Луганської В.М.
за участю секретаря        Петріва Д.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Сидоренка Петра Сергійовича на рішення Коломийського міськрайонного суду, ухвалене суддею Калинюком О.П. 25 січня 2022 року в м. Коломиї, повний текст якого складено 7 лютого 2022 року, та на додаткове рішення Коломийського міськрайонного суду, ухвалене суддею Калинюком О.П. 21 лютого 2022 року в м. Коломиї, повний текст якого складено 3 березня 2022 року, у справі за позовом Громадської організації «Стоп корупції», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування майнової шкоди,
в с т а н о в и в:
У вересні 2020 року ГО «Стоп Корупції», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування майнової шкоди.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 06.07.2020 року о 14 год. 21 хв. на «Facebook»-сторінці, якою володіє та користується відповідач ( ОСОБА_4 ), останній опублікував та розповсюдив недостовірну інформацію, що стосується ГО «Стоп корупції» та її засновників: (орфографія та пунктуація автора збережені): « ОСОБА_5 », якщо про вас пишуть аферисти з НЕприбуткової організації «Стоп корупції», то знайте, що вас замовили. І на вашій дискредитації заробляють керівники даної організації ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (Хмельницький)».
Вказували, що з наведеного фрагменту зрозуміло, що інформація у публікації стосується саме вказаної організації та її засновників – ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , тобто позивачів. У даному фрагменті автор використовує вислів «аферисти», що зумовлює поширення інформації про цю організацію як шахрайську, аферистичну. Однак зазначена організація здійснює свою діяльність виключно згідно зі своїм статутом, в якому вказані мета та напрямки її діяльності. Отже, вказана інформація є недостовірною. Розповсюдження такої інформації та висловлювань може свідчити виключно про заангажованість та упередженість автора відносно згаданих у публікації осіб.
Відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ні ОСОБА_2 , ні ОСОБА_3 не є керівниками даної організації і не очолюють її, а є лише її засновниками. У зв`язку з цим вказана інформація є недостовірною.
Крім того, автором зазначено, що позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 нібито заробляють на дискредитації ОСОБА_8 (оскільки публікація являє собою звернення до останнього), тобто, що позивачі умисно, на замовлення, з корисливих мотивів применшують авторитет та підривають довіру даної особи, і до того ж «заробляють» на цьому. Однак жодних доказів наведеного автор у публікації не надає, вводячи в оману читачів, доносить хибну думку про діяльність ГО «Стоп корупції» та окремих осіб. Отже автор застосовує маніпуляції, демонструє завідомо неправдиву інформацію, явно прагне нав`язати широкому загалу думку про нібито незаконну діяльність позивачів.
Викладена інформація стала доступна для необмеженого кола осіб, завдає шкоди діловій репутації ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та дискредитує її.
Також 27.05.2020 року між позивачем ОСОБА_3 як адвокатом та ОСОБА_9 як клієнтом було укладено договір-доручення про надання правової допомоги. Вартість таких послуг становила 100000 грн. Однак після та внаслідок розповсюдження вказаної негативної інформації відповідачем ОСОБА_9 повідомив про розірвання цього договору через сумніви в доброчесності та законній діяльності даного позивача. Таким чином діями відповідача позивачу ОСОБА_3 завдано матеріальної шкоди.
Розміщена та поширена відповідачем інформація є недостовірною, має на меті довести до відома необмеженої кількості осіб викривлену інформацію про позивачів, є неправдивою, відтак не є оціночними судженнями, а поширення такої інформації принижує їх честь, гідність та завдає шкоди діловій репутації, а позивачу ОСОБА_3 також завдано збитки.
З урахуванням наведеного просили: визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивачів інформацію, викладену 06.07.2020 року на Facebook-сторінці ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ), що розміщена за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_1 , такого змісту: « ОСОБА_5 , якщо про вас пишуть аферисти з НЕприбуткової організації «Стоп корупції», то знайте, що вас замовили. І на вашій дискредитації заробляють керівники даної організації ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (Хмельницький)»; зобов`язати ОСОБА_1 вилучити вказану інформацію; зобов`язати ОСОБА_1 протягом 3-х днів після набрання рішенням законної сили спростувати зазначену інформацію; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 збитки у розмірі 100000 грн.
Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 25 січня 2022 року позов задоволено частково. Визнано недостовірною і такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивачів інформацію, викладену 06.07.2020 року на Facebook-сторінці ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ), інтернет-посилання: ІНФОРМАЦІЯ_1 , такого змісту: « ОСОБА_5 , якщо про вас пишуть аферисти з НЕприбуткової організації «Стоп корупції», то знайте, що вас замовили. І на вашій дискредитації заробляють керівники даної організації ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (Хмельницький)». Зобов`язано ОСОБА_1 вилучити зазначену інформацію з його Facebook-сторінки. Зобов`язано ОСОБА_1 протягом 3 (трьох) днів після набрання цим рішенням законної сили спростувати зазначену інформацію шляхом розміщення відповідної публікації на його Facebook-сторінці ( ОСОБА_4 ). В решті вимог відмовлено в зв`язку з їх безпідставністю. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Додатковим рішенням Коломийського міськрайонного суду від 21 лютого 2022 року заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення та розподіл судових витрат задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 10842 грн. судових витрат. В задоволенні заяви про розподіл інших судових витрат відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням та додатковим рішенням суду, представник ОСОБА_1 – адвокат Сидоренко П.С. подав апеляційну скаргу, в якій посилається на їх незаконність та необґрунтованість.
Зазначає, що оскаржуване рішення суду належним чином не мотивоване, що не відповідає нормам ЦПК України, оскільки, суд не забезпечив справедливу процедуру розгляду справи і неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи.
На його думку з мотивувальної частини рішення не зрозуміло на підставі яких фактичних обставин справи та норм матеріального права суд дійшов висновку про те, що спірна інформація є фактичним твердженням, а не оціночним судженням; що в ході судового розгляду доведено факт вчинення відповідачем правопорушення, яке полягало саме в поширенні інформації, яка має статус недостовірної; чому суд відхилив ряд конкретних доказів і доводів відповідача на спростування обставин, викладених в заявах по суті справи, та не навів жодних мотивів для їх відхилення; якими конкретними доказами і доводами обґрунтований висновок суду про те, що стороною відповідача не спростовано того факту, що оспорювана інформація опублікована 06.07.2020 року саме на «Facebook»-сторінці відповідача, і що дана інформація стосується саме позивачів, є доступною для невизначеного кола осіб, недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивачів; якими нормами процесуального права суд керувався, покладаючи на відповідача обов`язок спростування тих обставин справи, які підлягали доказуванню позивачами, але які в оскаржуваному рішенні були названі судом «фактами» без вказівки на докази, якими вони підтверджуються.
Вказує, що перед вирішенням питання щодо наявності в діях відповідача складу дифамаційного правопорушення суд повинен був встановити: чи пред`явлено позов до неналежного відповідача (чи має місце «дефект» відповідача); якщо все таки позов пред`явлено до неналежного відповідача («дефект» відповідача відсутній) то чи залучено власника веб-сайту Facebook до участі у справі в якості співвідповідача.
Твердження позивачів про те, що саме відповідачу належить сторінка у соціальній мережі Facebook за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 зводиться до нічим не обґрунтованого припущення, що в свою чергу залишилося поза увагою суду. Вказана сторінка не є верифікованою, тобто такою, яка належить конкретній особі, що і було встановлено та підтверджено за відповідною процедурою. Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в Інтернеті є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник вебсайту, особи яких позивач повинен був установити та зазначити в позовній заяві.
Суд першої інстанції, посилаючись на текстову інформацію в оскаржуваній публікації, стверджує у оскаржуваному рішенні про її недостовірність і тим самим помилково надає цій інформації значення фактичних тверджень. У позовній заяві позивачі наводять власну інтерпретацію змісту спірної публікації, імовірне тлумачення її суті, яке, на їх думку, хотів до читачів донести автор. При цьому, не можуть вважатися фактичним твердженням будь-яка інформація, яка для сприйняття її дійсного змісту потребує застосування інтерпретації, домислювання, здогадок, чи припущень. Зміст текстового наповнення в оскаржуваній публікації є оціночними судженнями, а не фактичним твердженням, а позивачі фактично позиваються до власного і суб`єктивного тлумачення публікації. При цьому, висновок суду про те, що оскаржувана публікація є фактичним твердженням не відповідає обставинам справи.
Також зазначає, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні проігнорував відеозапис, посилання на який міститься в тексті цієї публікації, є її невід`ємною частиною, і який було досліджено в ході судового розгляду. Фактично, текстова інформація в публікації є лише коротким і абстрактним описом до вищенаведеного відеозапису, що знову ж таки вказує на те, що ця інформація не має значення фактичного твердження, оскільки носить похідний характер щодо відеозапису, який є первинним.
Суд безпідставно зазначає, що з фрагменту публікації нібито стає зрозуміло, що інформація у такій стосується Громадської організації «Стоп корупції» та її засновників - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Однак в даній публікації відсутні ідентифікаційні дані позивачів фізичних осіб та юридичної особи, передбачені у Законі України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», окрім прізвища та імені, що вочевидь унеможливлює ідентифікацію. У Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутня інформація за запитом «неприбуткова організація «Стоп корупції», яка згадується в оскаржуваній публікації, натомість міститься посилання на сім юридичних осіб, в назві яких міститься словосполучення «Стоп корупції» та позивач юридична особа має більше п`ятдесяти відокремлених підрозділів. Таким чином, конкретна ідентифікація Громадської організації «Стоп Корупції» за допомогою оскаржуваної публікації є неможливою, а інших позивачів - неочевидною, суперечливою і обґрунтовано сумнівною, що унеможливлює здійснення цієї ідентифікації широким загалом (публікою). А висновок суду про те, що оскаржувана публікація стосується саме позивачів, не відповідає обставинам справи.
Крім того, ОСОБА_2 є публічною особою, у зв`язку з чим межа допустимої критики відносно нього є значно ширшою, що теж залишилося поза увагою суду першої інстанції.
При ухваленні додаткового рішення, суд безпідставно взяв до уваги недопустимий доказ на підтвердження розміру судових витрат, а саме Договір-доручення про надання правової допомоги від 01.12.2021 року, який не надсилався та не надавався учасникам справи. Суд був позбавлений можливості встановити фактичний розмір судових витрат позивача і їх обґрунтованість за відсутності можливості взяти до уваги даний договір.
Позивачем ОСОБА_2 та його представником, в порушення ч. 8 ст. 141 ЦПК України не було подано заяву (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу до закінчення судових дебатів, у зв`язку із чим його заява про ухвалення додаткового рішення суду від 28.01.2022 року не підлягала задоволенню. Також він у позові попередньо не визначив суму судових витрат на професійну правничу допомогу, а суд першої інстанції у додатковому рішенні не обґрунтував, чому вирішив частково задовольнити його заяву про ухвалення додаткового рішення суду від 28.01.2022 року за умови попереднього невизначення суми таких витрат.
Також вважає, що заявлений ОСОБА_2 розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним, певні види виконаних робіт (послуг) є необґрунтованими та не містять ознаки неминучості, час, витрачений на підготовку заяви представника про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, зважаючи на її зміст, обсяг і процесуальне значення, є очевидно необґрунтованим.
Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позову, а також скасувати додаткове рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.
Позивачі у справі правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 4 травня 2022 року апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1  – адвоката Сидоренка П.С. залишено без задоволення. Рішення Коломийського міськрайонного суду від 25 січня 2022 року та додаткове рішення Коломийського міськрайонного суду від 21 лютого 2022 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 28 вересня 2022 року задоволено частково касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_10 . Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 4 травня 2022 року в частині задоволених позовних вимог Громадської організації «Стоп корупції», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недостовірною і такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію інформації, викладену 6 липня 2020 року на Facebook-сторінці, зобов`язання вилучити інформацію з Facebook-сторінки та протягом 3 днів після набрання рішенням законної сили спростувати зазначену інформацію шляхом розміщення відповідної публікації та залишення додаткового рішення Коломийського міськрайонного суду від 21 лютого 2022 року без змін скасовано та передано справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Зазначено, що з моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Івано-Франківського апеляційного суду від 4 травня 2022 року у скасованій частині втрачає законну силу.
Дана постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що при залишенні без змін рішення суду першої інстанції в оскарженій частині апеляційний суд не звернув увагу, що ознаками оціночного судження є відсутність у його складі посилань на фактичні обставини та відсутність можливості здійснити перевірку такого судження на предмет його відповідності дійсності. Фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Ураховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок і поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Апеляційний суд не надав оцінки оспорюваній інформації на предмет того чи є оспорювана інформація суб`єктивною думкою автора та може ця інформація бути витлумачена як така, що містить фактичні дані (в чому полягають аферистські дії позивачів, чим доводяться ці дії тощо), не дослідив зміст оспорюваної інформації та не встановив чи є у ній є висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів; не дослідив зміст зазначених ОСОБА_1 у публікації словосполучень: «...пишуть аферисти», «...заробляють керівники», не встановив чи є ці словосполучення оціночними судженнями, чи можливо перевірити їх правдивість на предмет їх дійсності. За таких обставин, апеляційний суд зробив передчасний висновок про залишення без змін рішення суду першої інстанції у частині позовних вимог ГО «Стоп Корупції», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недостовірною і такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію інформації, викладену 6 липня 2020 року на Facebook-сторінці, зобов`язання вилучити інформацію з Facebook-сторінки та протягом 3 днів після набрання рішенням законної сили спростувати зазначену інформацію шляхом розміщення відповідної публікації. У зв`язку із цим підлягає скасуванню також постанова Івано-Франківського апеляційного суду від 4 травня 2022 року в частині залишення додаткового рішення суду першої інстанції без змін.
В судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції представник апелянта – адвокат Веремійчук К.О. доводи апеляційної скарги підтримав з мотивів, наведених у ній. Просив вирішити питання про стягнення судових витрат та поворот виконання рішення Коломийського міськрайонного суду від 25 січня 2022 року та додаткового рішення Коломийського міськрайонного суду від 21 лютого 2022 року.
Представник ГО «Стоп Корупції» - адвокат Клименко В.О. щодо задоволення апеляційної скарги заперечив, просив рішення та додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Інші позивачі в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, повідомлялися про час та місце розгляду справи належним чином.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судові рішення оскаржуються у частині вимог про визнання інформації недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивачів, зобов`язання відповідача вилучити вказану інформацію та протягом 3-х днів після набрання рішенням законної сили спростувати зазначену інформацію, судових витрат. Рішення у частині вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 збитків у розмірі 100000 грн. не оскаржуються, а тому в апеляційному порядку не переглядаються.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, на «Facebook»-сторінці ( ОСОБА_4 ) 6 липня 2020 року опубліковано наступну інформацію: « ОСОБА_5 , якщо про вас пишуть аферисти з НЕприбуткової організації «Стоп корупції», то знайте, що вас замовили. І на вашій дискредитації заробляють керівники даної організації ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (Хмельницький)» (т. 1, а.с. 48).
Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань засновниками (учасниками) Громадської організації «Стоп корупції» є: ОСОБА_11 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 35-42).
Ухвалюючи рішення в частині задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в ході судового розгляду доведено факт вчинення відповідачем правопорушення, яке полягало саме в поширенні інформації, яка має статус недостовірної і такої, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди особистим немайновим благам, або перешкоджає особам позивачів повно і своєчасно здійснювати свої особисті немайнові права. Стороною відповідача не спростовано того факту, що оспорювана інформація опублікована 06.07.2020 року саме на «Facebook»-сторінці відповідача, і що дана інформація стосується саме позивачів, вона є доступною для невизначеного кола осіб, недостовірною (оскільки не підтверджена будь-якими доказами) та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивачів. Також суд погодився із запропонованим позивачам строком, у межах якого повинно бути оприлюднено відповідачем спростування, у такий же спосіб, яким поширено вказану інформацію, тобто шляхом публікації спростування на зазначеній «Facebook»-сторінці відповідача. Вирішено питання поро стягнення з відповідача на користь позивачів судового збору в загальному розмірі 7567,20 грн., тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до правил п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.
Постановляючи додаткове рішення про стягнення судових витрат, суд першої інстанції погодився із заявленими витратами, пов`язаними з переїздом представника позивача з м. Києва до м. Коломия, за найм житла, загальний розмір яких складає 2842,90 грн. Однак вважав, що зазначені в акті приймання-передачі №2 від 15 січня 2022 року тривалість та вартість робіт і послуг є занадто завищеними. Враховуючи передбачені частиною другою та третьою статті 141 ЦПК України обставини, а також те, що вартість витрат за участь представника позивача в судових засіданнях визначено в розмірі 4076 грн., то вартість витрат на професійну правничу допомогу, включаючи підготовку процесуальних документів, суд визначив в розмірі 8000 грн. Загальний розмір судових витрат, які суд вважав, що підлягають присудженню з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 - 10842,90 грн.
Однак апеляційний суд не може погодитися із такими висновками з огляду на наступне.
За положенням статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі №628/1475/19 (провадження №61-7554св21) зазначено, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні».
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Статтею 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
В той же час, ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
За змістом ст.ст. 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Реалізація такого права і є основною метою звернення за захистом, хоча про можливість вимагати відшкодування завданої поширенням неправдивої інформації, шкоди також стоять ряд питань, які підлягають до з`ясування в судовому засіданні, а саме питання доказів для реалізації права захисту у судовому порядку саме фізичною особою, так як лише людині притаманні почуття, внутрішні переживання, породжені внаслідок приниження чи образи, несправедливих звинувачень або наклепу щодо неї.
У частині третій статті 277 ЦК України (у редакції, чинній станом на 28 березня 2014 року) передбачалося, що «негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного».
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про доступ до публічної інформації» №1170-VII від 27 березня 2014 року, що набрав чинності 19 квітня 2014 року, частину третю статті 277 ЦК України виключено.
Тому чинне законодавство з 19 квітня 2014 року не містить презумпції добропорядності і відсутні підстави для застосування такої конструкції при вирішенні спорів про спростування недостовірної інформації.
Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування.
Кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві (стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, №30582/04, 32152/04, §188, ЄСПЛ, 06.10.2015 року).
Преса відіграє істотну роль у демократичному суспільстві. І хоча вона не може переступати певні межі, зокрема, щодо репутації, прав інших осіб і необхідності запобігання розголошенню конфіденційної інформації, тим не менш, її обов`язком є передавати у спосіб, сумісний із її обов`язками та відповідальністю, інформацію та ідеї з усіх питань суспільного інтересу, включно з тими, що стосуються правосуддя. Не тільки на неї покладається завдання передавати таку інформацію та ідеї; громадськість також має право їх отримувати. Стаття 10 захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але також і форму, в якій вони надаються. Журналістська свобода також включає можливість перебільшень або навіть провокацій. Пункт 2 статті 10 Конвенції майже не надає можливостей для обмеження свободи вираження поглядів, коли йдеться про виступи політиків або про питання, які становлять суспільний інтерес. Крім того, межа допустимої критики щодо такої публічної особи як політик є ширшою, ніж щодо приватної особи. На відміну від останнього, перший неминуче та свідомо йде на те, щоб усі його слова та вчинки були об`єктом пильної уваги з боку журналістів та широкого загалу, тому має виявляти більшу толерантність (GAZETA UKRAINA-TSENTR v. UKRAINE, №16695/04, §46, ЄСПЛ, 15.07.2010 року).
Слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна (LINGENS v. AUSTRIA, №9815/82, §46, ЄСПЛ, 08.07.1986 року).
Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.
Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацією фактів. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2020 року у справі №200/20351/18 (провадження №61-21258св19) вказано, що: «вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи. Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості (частина перша та друга статті 30 Закону України «Про інформацію»).
При зверненні до суду з позовом до ОСОБА_3 позивачі просили: визнати недостовірною інформацію, опубліковану та поширену ОСОБА_3 на власній сторінці в мережі Facebook, а саме: « ІНФОРМАЦІЯ_1», де зазначено, про те, що ОСОБА_1 є - «авторитет», «правая рука криминального авторитета ОСОБА_12 по кличке « ОСОБА_12 »»; зобов`язати ОСОБА_3 протягом 10 днів з дня набрання судовим рішенням законної сили видалити цю публікацію та опублікувати спростування під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_6» із вказівкою, що така інформація є недостовірною та не відповідає дійсності, а також відшкодувати компенсацію моральної шкоди, а також визнати недостовірною інформацію про ОСОБА_2 , а саме інформацію про те, що він «известный в определенных кругах под именем «ОСОБА_2», «лидер организованный преступной группировки», «криминальный авторитет «ОСОБА_2», які опубліковані в мережі Інтернет на офіційній сторінці ОСОБА_3 в мережі Facebook, в статті журналіста під назвою - « ІНФОРМАЦІЯ_1», зобов`язати ОСОБА_3 протягом 10 днів з дня набрання судовим рішенням законної сили вилучити цю інформацію шляхом її видалення та опублікувати спростування під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_6» із вказівкою, що така інформація є недостовірною та не відповідає дійсності, а також відшкодувати компенсацію моральної шкоди.
Колегія суддів вважає, що зазначення ОСОБА_3 у публікації того, що ОСОБА_1 «авторитет», «правая рука криминального авторитета ОСОБА_12 по кличке « ОСОБА_12 »», а ОСОБА_2 - «криминальный авторитет « ОСОБА_2 »», є оціночними судженнями, правдивість яких не можна перевірити на предмет їх дійсності.
Такі висловлювання є вираженням суб`єктивної думки і поглядів ОСОБА_3 і не свідчать про приниження честі, гідності та ділової репутації позивачів. У публікації, викладеній ОСОБА_3, міститься текст, виділений лапками: «ОСОБА_2, известный в определенных кругах под именем «ОСОБА_2», проходил по материалам МВД как лидер организованный преступной группировки. Пик активности этой ОПГ приходился на период 2000-2004 годов. В 2005 году он покинул территорию Украины, ряд членов его группировки были задержаны, а сама группировка была фактически разгромлена». Після цієї цитати міститься посилання на сайт ІНФОРМАЦІЯ_20, на якому була раніше розміщена така інформація».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 грудня 2021 року у справі №398/3086/19 (провадження №61-9893св20) зазначено, що: «за своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Судження є такою думкою, у якій при її висловлюванні дещо стверджується про предмет дійсності і яка об`єктивно є або істиною чи хибною і при цьому неодмінно однією із двох. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.
Ознаками оціночного судження є відсутність у його складі посилань на фактичні обставини та відсутність можливості здійснити перевірку такого судження на предмет його відповідності дійсності.
Фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Ураховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок і поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. [...]
Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Lingens, cited above, p. 28, пункт 46).
Суд враховує при цьому правову позицію ЄСПЛ щодо різниці між поняттями «оціночне судження» та «фактів». Так, у пункті 39 рішення Європейського суду з прав людини від 28 березня 2013 року у справі «Нова Газета і Бородянський проти Росії» вказано, що правдивість оціночних суджень не піддається доведенню і їх потрібно відрізняти від фактів, існування яких може бути доведено. У пункті 75 рішення ЄСПЛ від 12 липня 2001 року у справі «Фельдек проти Словаччини» суд зазначав, що на відміну від оціночних суджень, реальність фактів можна довести.
Отже, при оцінці твердження про поведінку третьої особи, інколи може бути важко, як і в цій справі, віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав (справа Jerusalem v. Austria, no. 26958/95, n. 43, ECHR 2001-11)».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі №127/30294/18 (провадження №61-21899св19) вказано, що: «суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року користувач ОСОБА_2 на сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» за веб-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3ІНФОРМАЦІЯ_4 поширив інформацію наступного змісту: «Мошенник! #Аферист ОСОБА_1 Внимание всем кто может знать этого человека. Это бессовестный аферист и мошенник! Который занимается обманом людей завладевая их деньгами, оскорбляя их достоинство и угрожая физической расправой за просьбы вернуть деньги обратно. Называет себя ОСОБА_1, проживает в ІНФОРМАЦІЯ_2. В данный момент известен факт обмана как минимум трёх человек. Передайте по возможности эту информацию своим знакомым и Будьте осторожны!». [...] «вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи.
При скасуванні рішення суду першої інстанції, апеляційний суд визнавши створену ОСОБА_2. та розміщену на його сторінці інформацію недостовірною, не узяв до уваги, що оспорювана інформація є оціночним судженням, а тому зробив помилковий висновок про часткове задоволення позову.
Натомість суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що оспорювана інформація є суб`єктивною думкою автора, висловленою в образливій для позивача формі, та не може бути витлумачена як така, що містить фактичні дані (в чому полягають шахрайські дії позивача, чим доводиться шахрайство останнього тощо). Крім того у інформації, що є предметом судового захисту, є висловлення, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 липня 2021 року у справі №203/360/20 (провадження №61-17422св20) зазначено, що: «чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків не можуть бути предметом судового захисту, оскільки будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів), а публічні особи мають бути толерантними до різкої, навіть некоректної критики.
Верховний Суд зауважує, що хоча опублікована відповідачем спірна інформація й містить елементи провокативного характеру, однак її не можна витлумачити як таку, що містить фактичні дані, оскільки вона є оцінкою дій і не містить ствердження про порушення позивачем законодавства чи моральних принципів, а лише дає можливість проаналізувати та сприйняти зміст інформації згідно з власними суб`єктивними переконаннями.
При цьому шахрай - це той, котрий дурить інших, зловживаючи їх довірою, в корисливих цілях; аферист, пройдисвіт, злодій, ошуканець, обманщик, проноза, пройда, крутій, брехун, людина, нечиста на руку.
Застосування у спірній статті слова «шахрай» не можна розцінювати як звинувачення позивача у кримінальному правопорушенні, оскільки таке слово може носити склад провокативного забарвлення і може мати різні поняття щодо діяльності особи.
Суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що спірна стаття не містить будь-яких фактичних відомостей, тверджень чи звинувачень у вчиненні позивачем конкретних кримінальних правопорушень.
Баланс між приватним інтересом щодо захисту репутації позивача та публічним інтересом знати суспільно необхідну інформацію не було порушено. Особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачено статтею 10 Конвенції. Крім того, матеріали справи не містять доказів стосовно того, що відповідач публічно звинуватив позивача у вчиненні злочину, а тому посилання позивача на те, що зміст статті щодо нього є фактичним твердженням про вчинення злочину, є помилковими.
Суд апеляційної інстанції, правильно застосувавши вищенаведені правові норми та усталену практику ЄСПЛ, надавши належну правову оцінку наданим сторонами доказам, із дотриманням норм процесуального права, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову у зв`язку з тим, що спірна інформація носить характер оціночних суджень, є суб`єктивною думкою відповідача щодо діяльності позивача та не може бути ним спростована.
Таким чином, установивши, що вжиті в оскаржуваній публікації відповідачем висловлювання щодо позивача відображають лише власну оцінку реальних подій, висловлену у формі оціночних суджень, критичних зауважень, припущень, а тому не є недостовірною інформацією, що відповідно до статті 277 ЦК України підлягає спростуванню, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову».
Системний аналіз зазначених норм права з урахуванням релевантної практики ЄСПЛ, Верховного Суду дає підстави для висновку, що недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію особи, може бути визнана лише сама така інформація, висловлена чи написана відповідачем у цій категорії справ. Тобто, предметом спору у цій категорії справ є спірна інформація, що передається дослівним цитуванням (без редагування, корегування, власного розуміння позивача).
Тобто конкретно висловлена особою інформація (сказана, написана, надрукована в ЗМІ) повинна бути предметом дослідження та правового аналізу у справах про захист честі, гідності і ділової репутації. Саме сказані відповідачем висловлювання, тобто дослівне твердження, досліджуються на предмет оціночності суджень із урахуванням вживаних особою слів та виразів із використанням мовно-стилістичних засобів.
У справі, що переглядається, позивачі вважали недостовірною та такою, що принижує їх честь, гідність та ділову репутацію інформацію, розміщену за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_1 , такого змісту: «Vladyslav Kryklii, якщо про вас пишуть аферисти з НЕприбуткової організації «Стоп корупції», то знайте, що вас замовили. І на вашій дискредитації заробляють керівники даної організації ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (Хмельницький)».
Однак, аналізуючи оспорювану інформацію, слід зазначити, що вказані висловлювання не містять фактичних даних, а є вираженням погляду автора на події, пов`язані з діяльністю політичних осіб та ГО «Стоп корупції». В даному висловлюванні відсутнє твердження про винуватість позивачів у вчиненні конкретних протиправних діянь, у тому числі в категоричній формі, а фрази «аферисти з НЕприбуткової організації «Стоп корупції»» та «на вашій дискредитації заробляють керівники даної організації ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (Хмельницький)» - не є інформацією про вчинення позивачами конкретних злочинів, яка може бути перевірена на предмет її відповідності. Характер таких висловлювань та контекст, в якому вони були здійснені, призводить до їх сприйняття саме як висловлення оцінки, а не твердження.
При цьому інформація, поширена у спірній публікації, є оцінкою автором змісту іншої інформації, що міститься в відеозаписі, посилання на який є в тексті цієї публікації, про що свідчать електронні докази, досліджені у судових засіданнях за клопотанням представника відповідача, а оціночні судження щодо діяльності ГО «Стоп корупції» та її керівників: ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (Хмельницького), - ґрунтувалися на особистому трактуванні відповідачем даної інформації, отриманої з інших джерел.
Таким чином, викладена на «Facebook»-сторінці інформація є вираженням суб`єктивної думки відповідача, фактично коментарем тієї ситуації, про яку йшлося у вищевказаному відео, тобто є не твердженням про факти, висловлені особисто, а є оцінкою отриманої інформації та власними висновками від цієї інформації.
В даній справі оспорювана інформація не носить характеру завідомо неправдивих відомостей, не містить безспірних тверджень про достовірні факти, що стосуються позивачів, та є оціночним судженням.
У пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини від 29 березня 2005 року у справі «Українська прес-група проти України» (заява №72713/01) зазначено, що навіть, якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний баланс для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшенням за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (рішення DEHAES GIJSELSv. BELGIUM, стор. 236, параграф 47).
Однак в даному випадку суд бере до уваги відсутність достатнього балансу для необхідності втручання суду у процес реалізації особою права на свободу вираження поглядів. Суд враховує розуміння відомостей фактичного характеру, які не відповідають дійсності та порочать особу, та розмежовує такі відомості від думок, критичних висловлювань, ідей, оціночних суджень, висловлених відповідачем у порядку реалізації конституційного права на свободи вираження думки і слова.
Оспорювана інформація входить до предмету суспільного інтересу, стилістика інформації та застосовані мовні обороти не мають стверджувального характеру з посиланням на конкретні факти стосовно осіб позивачів, що стало підставою для висновку про те, що баланс між приватним інтересом щодо захисту репутації позивачів та публічним інтересом знати суспільно необхідну інформацію порушено не було.
А тому з урахуванням наведених норм матеріального права, прецедентної практики Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, належним чином дослідивши та оцінивши надані сторонами докази, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Згідно вимог ч.ч. 1, 2, 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки колегією апеляційного суду ухвалюється нове рішення про відмову в задоволенні в позові в повному обсязі, судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної та касаційної інстанції підлягають стягненню з позивачів на користь відповідача.
За подання апеляційної скарги судовий збір становив 11350,80 грн., а за подання касаційної скарги – 15134,40 грн.
Відповідно з позивачів на користь відповідача підлягає стягненню по 3783 грн. 60 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, та по 5044 грн. 00 коп. судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги, з кожного.
Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК України).
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Частинами 1-6 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У постанові Велика Палата Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16, постанові Верховного Суду від 02.07.2019 року у справі №810/795/18 зазначено про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Судом встановлено, що правова допомога відповідачу ОСОБА_1 під час розгляду даної справи надавалася адвокатами Адвокатського об`єднання «Енджі Лекс» - керуючим партнером Веремійчуком К.О. та адвокатом Сидоренком П.С.
В суді першої інстанції представником ОСОБА_1 - адвокатом Веремійчуком К.О. було подано разом з відзивом на позов попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на суму 38400,00 грн., копії Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №4136/10 від 19.05.2010 року, ордеру серії АІ №1085990 від 14.04.2021 року, Договору №12/20 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 17.07.2020 року з додатками, укладеним між відповідачем та АО «Енджі Лекс», Акту №12/20-04-01 здачі-приймання виконаних робіт та наданих послуг від 29.04.2021 року, зокрема, за опитування клієнта щодо фактичних обставин справи – 400,00 грн.; вивчення позовної заяви – 6000,00 грн.; детальне опитування клієнта щодо фактичних обставин справи та доводів позовної заяви – 4000,00 грн.; пошук та аналіз правових позицій Верховного Суду – 4000,00 грн.; формування правової позиції у справі та узгодження її з клієнтом – 4000,00 грн.; підготовка відзиву на позовну заяву – 20000,00 грн. (т. 1, а.с. 104-115, 132-136), а також Рахунку-фактури №12/20-04-01 від 29.04.2021 року, меморіального ордеру від 11.05.2021 року на суму 38400,00 грн. (т. 2, а.с. 82-83).
09.09.2021 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Сидоренком П.С. подано попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на суму 30050,00 грн. за період з 29.04.2021 року по 01.09.2021 року, копії Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ №001197 від 14.06.2021 року, посвідчення адвоката від 14.06.2021 року, ордеру серії АА №1114828 від 08.07.2021 року, Акту №12/20-09-02 здачі-приймання виконаних робіт та наданих послуг від 01.09.2021 року по вищевказаному Договору від 17.07.2020 року, зокрема, за підготовку заяви про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції – 400,00 грн.; підготовку клопотання про ознайомлення з матеріалами справи – 400,00 грн.; очікування на ознайомлення з матеріалами справи в суді та саме ознайомлення – 4000,00 грн.; підготовку відзиву на апеляційну скаргу на ухвалу суду від 05.02.2021 року – 12000,00 грн.; підготовку заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву – 8000,00 грн.; підготовку заяви про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції – 250,00 грн.; підготовку клопотання про зобов`язання позивача внести на депозитний рахунок суду грошову суму для забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат відповідача на професійну правничу допомогу – 5000,00 грн. (т. 2, а.с. 59-66, 84), а також Рахунку-фактури №12/20-09-021 від 01.09.2021 року, меморіального ордеру від 09.09.2021 року на суму 30050,00 грн. (т. 2, а.с. 177-178).
Також 07.11.2022 року представником ОСОБА_1 – адвокатом Веремійчуком К.О. подано заяву про відшкодування судових витрат на суму 86125,00 грн. за період з 01.09.2021 року по 07.11.2022 року, копію Акту №12/20-11-02 здачі-приймання виконаних робіт та наданих послуг від 07.11.2022 року по вищевказаному Договору, зокрема, за підготовку та подання заяви про видачу в електронному вигляді копії запису судового засідання – 625,00 грн.; підготовку та подання заяви про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції – 500,00 грн.; підготовку та подання заяви про відшкодування судових витрат – 1875,00 грн.; участь в судовому засіданні керуючого партнера Веремійчука К.О. 1 год. та адвоката Сидоренка П.С. 1 год. – 4000,00 грн. та 2500,00 грн. відповідно; вивчення рішення Коломийського міскрайонного суду від 25.01.2022 року - керуючим партнером Веремійчуком К.О. та адвокатом Сидоренком П.С. 1 год. – 1000,00 грн. та 625,00 грн. відповідно; пошук та аналіз висновків Верховного Суду – 2500,00 грн.; підготовку, оформлення та подання апеляційної скарги – 22500,00 грн.; підготовку та подання заяви про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції – 500,00 грн.; участь в судовому засіданні апеляційного суду 1 год. – 4000,00 грн.; вивчення постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 04.05.2022 року – 1000,00 грн.; пошук та аналіз висновків Верховного Суду – 4000,00 грн.; підготовку, оформлення та подання касаційної скарги – 28000,00 грн.; ознайомлення з постановою Верховного Суду – 1000,00 грн.; підготовку та подання заяви про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції – 500,00 грн.; підготовку, оформлення та подання заяви про відшкодування судових витрат – 2000,00 грн.; підготовку, оформлення та подання заяви про поворот виконання судового рішення – 1000,00 грн.; підготовку, оформлення та подання письмових пояснень – 4000,00 грн.; підготовку до участі в апеляційному розгляді, участь в апеляційному розгляді справи – 4000,00 грн. (т. 4, а.с. 179-188), а також Рахунку-фактури №12/20-11-02 від 07.11.2022 року, квитанції від 04.12.2022 року на суму 86125,00 грн. (т. 4, а.с. 189).
При вирішенні питання про розподіл вказаних судових витрат суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Так, оскільки апеляційним судом вирішено рішення Коломийського міськрайонного суду від 25 січня 2022 року в частині задоволених позовних вимог та стягнення судових витрат скасувати, ухвалити нове рішення в цій частині про відмову в задоволенні цих вимог, є наявними підстави для стягнення з позивачів на користь апелянта витрат на професійну правничу допомогу за час розгляду справи в суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій.
Разом з тим, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02.07.2020 року в справі №362/3912/18 (провадження №61-15005св19), від 31.07.2020 року у справі №301/2534/16-ц (провадження №61-7446св19), додатковій постанові Верховного Суду від 19.11.2020 року в справі №734/2313/17 (провадження №61-7550св19).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18), додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19).
Представники позивачів заперечували подані клопотання про стягнення судових витрат, вважаючи їх розмір явно завищеним.
Згідно з актами здачі-приймання виконаних робіт та наданих послуг від 29.04.2021 року, від 01.09.2021 року та від 07.11.2022 року вартість послуг: опитування клієнта щодо фактичних обставин справи – 400,00 грн.; вивчення позовної заяви – 6000,00 грн.; детальне опитування клієнта щодо фактичних обставин справи та доводів позовної заяви – 4000,00 грн.; пошук та аналіз правових позицій Верховного Суду – 4000,00 грн.; формування правової позиції у справі та узгодження її з клієнтом – 4000,00 грн.; підготовка відзиву на позовну заяву – 20000,00 грн.; підготовка заяви про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції – 400,00 грн.; підготовка клопотання про ознайомлення з матеріалами справи – 400,00 грн.; очікування на ознайомлення з матеріалами справи в суді та саме ознайомлення – 4000,00 грн.; підготовка відзиву на апеляційну скаргу на ухвалу суду від 05.02.2021 року – 12000,00 грн.; підготовка заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву – 8000,00 грн.; підготовка заяви про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції – 250,00 грн.; підготовка клопотання про зобов`язання позивача внести на депозитний рахунок суду грошову суму для забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат відповідача на професійну правничу допомогу – 5000,00 грн.; підготовка та подання заяви про видачу в електронному вигляді копії запису судового засідання – 625,00 грн.; підготовка та подання заяви про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції – 500,00 грн.; підготовка та подання заяви про відшкодування судових витрат – 1875,00 грн.; участь в судовому засіданні керуючого партнера Веремійчука К.О. 1 год. та адвоката Сидоренка П.С. 1 год. – 4000,00 грн. та 2500,00 грн. відповідно; вивчення рішення Коломийського міськрайонного суду від 25.01.2022 року - керуючим партнером Веремійчуком К.О. та адвокатом Сидоренком П.С. 1 год. – 1000,00 грн. та 625,00 грн. відповідно; пошук та аналіз висновків Верховного Суду – 2500,00 грн.; підготовка, оформлення та подання апеляційної скарги – 22500,00 грн.; підготовка та подання заяви про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції – 500,00 грн.; участь в судовому засіданні апеляційного суду 1 год. – 4000,00 грн.; вивчення постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 04.05.2022 року – 1000,00 грн.; пошук та аналіз висновків Верховного Суду – 4000,00 грн.; підготовка, оформлення та подання касаційної скарги – 28000,00 грн.; ознайомлення з постановою Верховного Суду – 1000,00 грн.; підготовка та подання заяви про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції – 500,00 грн.; підготовка, оформлення та подання заяви про відшкодування судових витрат – 2000,00 грн.; підготовка, оформлення та подання заяви про поворот виконання судового рішення – 1000,00 грн.; підготовка, оформлення та подання письмових пояснень – 4000,00 грн.; підготовка до участі в апеляційному розгляді, участь в апеляційному розгляді справи – 4000,00 грн.
Однак вивчення та підготовка представниками апелянта вищевказаних документів, зокрема, на стадії апеляційного, касаційного та повторного апеляційного розгляду справи вочевидь не вимагала від адвокатів значних затрат часу, повторного ознайомлення з матеріалами справи та вивчення документів, формування правової позиції та пошуку практики, а час, витрачений на підготовку заяв про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, ознайомлення з матеріалами справи, видачу в електронному вигляді копії запису судового засідання, зважаючи на їх зміст, обсяг і процесуальне значення, є очевидно необґрунтованим. В судових засіданнях в Івано-Франківського апеляційного суду представник апелянта був присутній поза межами приміщення суду, і два з трьох таких засідань були відкладними та тривали близько 20 хв.
Таким чином апеляційний суд, розподіляючи витрати, понесені відповідачем на професійну правничу допомогу під час розгляду справи, дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Враховуючи характер виконаної адвокатами роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, фінансового стану сторін, критерію необхідності та значимості таких дій у справі, апеляційний суд вважає за можливе зменшення їх розміру та стягнення з позивачів на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 45000,00 грн., по 15000,00 грн. з кожного.
Що стосується оскарження апелянтом додаткового рішення Коломийського міськрайонного суду від 21 лютого 2022 року про стягнення з відповідача на користь позивачів судових витрат, то судом враховано таке.
У пункті 20 постанови Пленум Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №4 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.
Тобто, додаткове рішення суду, ухвалене у порядку статті 270 ЦПК України, є невід`ємною частиною основного рішення у справі по суті спору, та не може існувати окремо від нього.
Таким чином, враховуючи скасування рішення Коломийського міськрайонного суду від 25 січня 2022 року та втрату сили оскаржуваним додатковим рішенням Коломийського міськрайонного суду від 21 лютого 2022 року, його необхідно скасувати, оскільки воно не може існувати окремо від основного рішення у справі по суті спору.
Такі ж висновки містяться у постанові Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі №761/15741/17 (провадження №61-3907св21).
07.11.2022 року представник ОСОБА_1 – адвокат Веремійчук К.О. також звернувся до суду із заявою про поворот виконання рішення Коломийського міськрайонного суду від 25 січня 2022 року та додаткового рішення Коломийського міськрайонного суду від 21 лютого 2022 року в даній справі.
Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 02.11.2011 року №3-рп/2011 поворот виконання рішення - це процесуальна гарантія захисту прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 444 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.
Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 444 ЦПК України питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем.
Відповідно до ч. 10 ст. 444 ЦПК України заява про поворот виконання може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді справи. Така заява розглядається у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника у двадцятиденний строк з дня надходження заяви, проте їх неявка не перешкоджає її розгляду.
До вказаної заяви представником відповідача долучено відомості з Автоматизованої системи виконавчого провадження, копії квитанцій від 22.07.2022 року про сплату ОСОБА_1 судових витрат в сумі по 2522,40 грн. на користь ГО «Стоп Корупції», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та 10842,00 грн. судових витрат на користь ОСОБА_2 (т. 4, а.с. 170-177). Отже така заява підлягає до задоволення.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  – адвоката Сидоренка П.С. задовольнити частково. Рішення Коломийського міськрайонного суду від 25 січня 2022 року в частині задоволених позовних вимог та стягнення судових витрат скасувати, ухвалити нове рішення в цій частині, яким відмовити в задоволенні цих вимог. Додаткове рішення Коломийського міськрайонного суду від 21 лютого 2022 року скасувати. Стягнути з ГО «Стоп корупції», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 3783 грн. 60 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, 5044 грн. 00 коп. судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги, та 15000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу з кожного. Заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Веремійчука К.О. про поворот виконання рішення задовольнити. Допустити поворот виконання рішення Коломийського міськрайонного суду від 25 січня 2022 року у даній справі та додаткового рішення Коломийського міськрайонного суду від 21 лютого 2022 року. В порядку повороту виконання рішення Коломийського міськрайонного суду від 25 січня 2022 року стягнути з ГО «Стоп корупції», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 2522 грн. 00 коп. сплачених судових витрат з кожного. В порядку повороту виконання додаткового рішення Коломийського міськрайонного суду від 21 лютого 2022 року стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10842 грн. 00 коп. сплачених судових витрат.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390, 444 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  – адвоката Сидоренка Петра Сергійовича задовольнити частково.
Рішення Коломийського міськрайонного суду від 25 січня 2022 року в частині задоволених позовних вимог Громадської організації «Стоп корупції», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недостовірною і такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію інформації, викладену 6 липня 2020 року на Facebook-сторінці, зобов`язання вилучити інформацію з Facebook-сторінки та протягом 3 днів після набрання рішенням законної сили спростувати зазначену інформацію шляхом розміщення відповідної публікації та стягнення судових витрат скасувати, ухвалити нове рішення в цій частині, яким відмовити в задоволенні цих вимог.
Додаткове рішення Коломийського міськрайонного суду від 21 лютого 2022 року скасувати.
Стягнути з Громадської організації «Стоп корупції» (ЄДРПОУ - 39946405, місцезнаходження: вул. Йорданська, 8, кв. 198, м. Київ, 04211) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) 3783 (три тисячі сімсот вісімдесят три) грн. 60 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, 5044 (п`ять тисяч сорок чотири) грн. 00 коп. судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги, та 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) 3783 (три тисячі сімсот вісімдесят три) грн. 60 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, 5044 (п`ять тисяч сорок чотири) грн. 00 коп. судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги, та 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) 3783 (три тисячі сімсот вісімдесят три) грн. 60 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, 5044 (п`ять тисяч сорок чотири) грн. 00 коп. судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги, та 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
Заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Веремійчука Кіма Олександровича про поворот виконання рішення задовольнити.
Допустити поворот виконання рішення Коломийського міськрайонного суду від 25 січня 2022 року у справі за позовом Громадської організації «Стоп корупції», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування майнової шкоди та додаткового рішення Коломийського міськрайонного суду від 21 лютого 2022 року у справі за заявою ОСОБА_2 про стягнення судових витрат у справі за позовом Громадської організації «Стоп корупції», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування майнової шкоди.
В порядку повороту виконання рішення Коломийського міськрайонного суду від 25 січня 2022 року стягнути з Громадської організації «Стоп корупції», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 2522 (дві тисячі п`ятсот двадцять дві) грн. 00 коп. сплачених судових витрат з кожного.
В порядку повороту виконання додаткового рішення Коломийського міськрайонного суду від 21 лютого 2022 року стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10842 (десять тисяч вісімсот сорок дві) грн. 00 коп. сплачених судових витрат.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча:                                                                О.О. Томин
Судді:                                                                        В.М. Барков
                                                                               В.М. Луганська

Повний текст постанови складено 30 грудня 2022 року.