ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/4483/21  Номер провадження 22-ц/814/1007/23	Головуючий у 1-й інстанції Грінчук О.П.  Доповідач ап. інст. Триголов В. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача        Триголова В.М.,
суддів:        Дорош А.І., Лобова О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 24 листопада 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про збільшення розміру аліментів
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила суд змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на підставі заочного рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 16.04.2018 на утримання спільного сина, ОСОБА_3 , на період навчання, з 1/6 частини доходів відповідача до частини, вказуючи, що син надалі продовжує навчання на бюджетній основі на денній формі навчання в Українському державному університеті залізничного транспорту терміном з 01.09.2019 до 30.06.2022. У зв`язку із навчанням на денній формі син не має можливості влаштуватись на роботу, та потребує додаткових витрат на харчування, проїзд, придбання учбових приладь, одягу, взуття тощо. Аліменти, які стягуються, недостатні, враховуючи збільшення рівня цін. Після ухвалення заочного рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 16.04.2018 змінився її сімейний та матеріальний стан, так як вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 з 21.07.2018 року , від якого у неї народився син ОСОБА_5 .. У зв`язку з народженням сина вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та не працює. Відповідач, в той час, має постійний дохід, який постійно зростає, оскільки він є військовослужбовцем та за 2020 рік отримав дохід, який є вищим, аніж на період ухвалення рішення. У зв`язку з викладеним, вона звернулась з даним позовом до суду.
12.08.2021 до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, згідно якого він проти позову заперечує з наступних підстав. На утримання спільного з позивачем сина на період його навчання він сплачує позивачу 2500 грн. щомісяця. В той час, 02.02.2018 він зареєстрував шлюб із ОСОБА_6 . У лютому 2018 їй встановлений діагноз злоякісне новоутворення дистального відділу холедоху (онкологічне захворювання). Більше двох років вони боролись із хворобою, їй було проведено декілька операцій, вона проходила сеанси хіміотерапії, на що потрібні були значні кошти. Заробітку не вистачало, тому він був змушений взяти кредит, на підтвердження чого ним надані виписки з банків. 12.05.2020 року його дружина померла та з того часу він намагається розплатитись з боргами. Тому він зазначає, що його майновий стан жодним чином не покращився. Крім того, він має ряд вроджених захворювань, що підтверджується виписним епікризом та консультативним висновком. Також він проживає разом з батьками, які є пенсіонерами, отримують мінімальну пенсію та потребують від нього матеріальної допомоги. Окрім цього зазначив, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження необхідності понесення на спільного сина більших витрат.
18.08.2021 позивач надала відповідь на відзив, у якій зазначила, що на період ухвалення судом заочного рішення померлій дружині відповідача вже було встановлено діагноз, однак, на той час відповідач не надавав відзиву на позов. Зазначила, що відповідачем не надані квитанції про оплату лікування його дружини. З банківських довідок також не вбачається, на які цілі були взяті кредитні кошти. Посилання відповідача на необхідність оплати житлово-комунальних послуг не вважає підставою для відмови в позові. Позивач наполягає на тому, що її матеріальне становище змінилось, у зв`язку із народженням другого сина та перебуванням у відпустці по догляду за дитиною. Відповідачем не надано довідок про розміри пенсій його батьків. Також вказала, що її новий чоловік не має можливості утримувати спільного з відповідачем сина, цей обов`язок лежить на відповідачу. Крім того, зауважила, що відповідачу на праві власності належить частина будинку по АДРЕСА_1 .
01.09.2021 відповідач надав заперечення на відповідь на відзив, в яких він вказав, що до досягнення спільним з відповідачем сином повноліття він сплачував аліменти на його утримання. Наразі він сплачує аліменти в розмірі 2500 грн. щомісяця на період навчання. Однак, у більшому розмірі, аніж встановлено рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 16.04.2018, він не має можливості з підстав, зазначених у відзиві. Щодо наявності у нього на праві власності частини будинку, зазначив, що одноособовим власником будинку є його батько з 02.12.2020 в порядку спадкування за законом. Сам же він не має у власності жодного майна. Крім того, сплачувані ним аліменти у розмірі 2500 є вищими за мінімальний розмір, визначений чинним законодавством.
Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 24 листопада 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про збільшення розміру аліментів залишено без задоволення.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 .. Скарга мотивована тим, що на час винесення заочного рішення Ленінським районним судом м.Харкова 16 квітня 2018 року , апелянт працювала і отримувала дохід 7 000 грн.,у зв`язку із чим погодилась з рішенням суду про стягнення з ОСОБА_2 аліментів у вигляді 1/6 а не всіх видів доходу відповідача.
Вказує, що значні матеріальні витрати йдуть на її молодшого сина від другого шлюбу, який має вроджену аномалію нирок. Апелянт вважає, що при вирішенні справи по суті суд не дослідив належним чином всі надані позивачем докази. Підставою для подання позову стало те, що обставини та матеріальний стан позивача суттєво змінились , надані позивачем докази не були визнані неналежними чи недопустимими , мотивація щодо причин відхилення наданих доказів у оскаржуваному рішенні відсутня. 
Інші доводи апеляційної скарги фактично дублюють обґрунтування позову.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін з слідуючих підстав.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11.01.2017 розірвано. (а.с. 14)
В шлюбі у сторін народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 15)
Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 16.04.2018 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено частково та ухвалено стягувати із ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання спільного сина, ОСОБА_3 , на період навчання, у розмірі 1/6 частини доходів відповідача. (а.с. 38-41).
21 липня 2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб (а.с.16).
Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_1 у ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_5 (а.с.17)
Також позивачем надано довідку про доходи ОСОБА_3 , згідно якої дохід останнього за період з 01.01.2021 по 30.06.2021 без урахування аліментів становить 0,00 грн.( а.с.21)
Із довідки Комунального закладу «Харківська спеціалізована школа I-III ступенів №166 «Вертикаль» Харківської міської ради Харківської області» Матвійчук О.С. перебуває у відпустці по догляду за дитиною з 08.07.2019 року по 02.04.2022 року ( наказ №30-к/тр від 26.06.2019 р.)(а.с.23)
Позивачем надано довідку, що її дохід з червня по листопад 2017 року становить 54 889,09 грн.(а.с.27) та з квітня 2019 по липень 2021 року 23 220 грн.( що є не доходом, а є щомісячною одноразовою допомогою при народженні 1-єї дитини)(а.с.25)

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Частиною третьою цієї статті визначено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У зв`язку з наведеним, розгляд даної справи, ціна позову в якій менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апеляційним судом здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.
Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).
Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21, та інших.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Судом встановлено, що заочним рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 16 квітня 2018 року було вирішено стягувати з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , у розмірі 1/6 частини всіх видів доходу , щомісяця , починаючи з 01.02.2018 року до часу закінчення навчання в учбовому закладі. 
Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Разом із цим, кожна сторона повинна довести обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог (частина перша статті 81 ЦПК України).
Таким чином, суд першої інстанції, вивчивши подані сторонами докази обґрунтовано вважав, що позивач не довела належними, допустимими та достатніми доказами наявності зміни матеріального становища відповідача, погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін та інших випадків, передбачених статтею 192 СК України, що обумовлюють можливість зміни визначеного судом розміру аліментів, які стягуються на утримання сина до часу закінчення ним навчання в учбовому закладі.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанцій.
У цілому доводи позивача про значне покращення майнового становища відповідача непідтверджені відповідними доказами.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач на даний час несе додаткові витрати на дитину від другого шлюбу( ОСОБА_5 ) та не має доходу адже перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а тому вправі вимагати збільшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_3 є безпідставними . Додаткові витрати на дитину від шлюбу з ОСОБА_4 не впливають на обов`язок обох батьків ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) утримувати спільного сина ОСОБА_3 та не можуть бути самостійною підставою для збільшення суми стягуваних аліментів.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року був збільшений мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України) та збільшений сам розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.
Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України, навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.
Отже, якщо на підставі рішення суду стягуються аліменти у меншому розмірі, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, питання стягнення аліментів не менше гарантованого Сімейним кодексом розміру належить до компетенції державного виконавця.
Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, внаслідок чого доводи апеляційної скарги про те, що суд не дотримався норм процесуального права, є помилковими.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.
Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Висновки суду ґрунтуються на повно і всебічно з`ясованих обставинах справи, перевірених належними доказами, на які є покликання в рішенні суду і яким суд дав правильну юридичну оцінку.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 24 листопада 2021 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді:                                         А.І. Дорош

                                                                О.А. Лобов