ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1632/23 Справа № 185/6280/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Черкова В.Г. Суддя у 2-й інстанції - Мірута О. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Мірути О.А.
суддів - Тимченко О.О., Хейло Я.В.
за участю секретаря судового засідання  - Тимофєєвої В.О.

сторони:
позивач -   ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривому Розі Дніпропетровської області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 24 вересня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства, (суддя Черков В.Г.,), ухваленого в приміщенні суду в місті Селидово Донецької області,-

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
У липні 2018 року позивач  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 про визнання батьківства.
Позов мотивовано тим, що сторони проживали протягом 15 років однією сім`єю без реєстрації шлюбу. В період фіктичних шлюбних відносин у сторін народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Оскільки шлюб зареєстровано не було, то відомості про батька були записані зі слів матері. Фіктично сімейні відносини  між сторонами були припинені у листопаді 2014 року, на теперішній час сім`я розпалася і він не має змоги бачити своїх дітей, оскільки відповідач чинить перешкоди. Вважає, що саме позов про визнання батьківства є спробою захистити малолітніх дітей, оскільки це необхідно для отримання прав на матеріальне утримання дітей, піклування про їх духовний та фізичний розвиток, а в подальшому встановлення графіку побачень з дітьми.
Просив визнати його батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Зобов`язати Павлоградський міський відділ державіної реєстрації актів цивільного стану ГТУ юстиції у Дніпропетровській області внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 , записавши батьком дітей - « ОСОБА_1 ».

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 24 вересня 2020 року у задоволенні позову   ОСОБА_1 ,   до ОСОБА_2 ,   про визнання батьківства - відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та призначити справу до розгляду в загальному порядку .
УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 мотивована порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що справу розглянуто за відсутності позивача, якого не було повідомлено належним чином про день та час слухання справи.
Судом залишено без задоволення клопотання адвоката Омелай Н.М., щодо перенесення судово-генетичної експертизи, та її проведення після скасування карантинних заходів та відновлення транспортного сполучення між Україною та Росією. 

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений через свого представника.
Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції, доводи апеляційної скарги підтримала, просила задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`вилась, продень та час слухання справи повідомлена шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень. 
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області 05 травня 2008 року в Книзі реєстрації народжень зроблений актовий запис № 93, батьками дитини вказані: батько ОСОБА_6 , мати ОСОБА_2 (том 1 а.с.8).
ІНФОРМАЦІЯ_5 народилась ОСОБА_4 , про що Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області 12 грудня 2012 року в Книзі реєстрації народжень зроблений актовий запис № 607, батьками дитини вказані: батько ОСОБА_6 , мати ОСОБА_2 (том 1 а.с.9).
До обох свідоцтв відомості про батька внесені зі слів матері, відповідно до частини 1 ст.135 Сімейного кодексу України.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог, які можуть беззаперечно свідчити про його батьківство відносно малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає його таким, що відповідає вимогам закону з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.
Вказаним вимогам оскаржуване рішення відповідає в повній мірі, обставини судом першої інстанції встановлено повно, висновки зроблено у відповідності до вимог законів, які регулюють спірні відносини.
Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
У статті 125 СК України передбачено, що, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати і батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.
У частині першій статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 , після народження дітей з відповідною заявою до органів РАЦСу не звертався.
Відповідно до статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.
Особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство (стаття 129 ЦК України).
Отже, передумовою звернення до суду в таких справах є наявність кровного споріднення між особою, яка вважає себе батьком, і дитиною.
Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері.
Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.
Доказами до позову про визнання батьківства можуть бути, наприклад:- докази, що свідчать про спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства (довідка про склад сім`ї, витяги з погосподарських та домових книг, особисті листи, сімейні фотокартки, рішення судів в інших справах тощо); покази свідків, яким відомо про відносини сторін та про їх батьківство щодо дитини; висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи (що є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку).
Верховний Суд роз`яснив, що для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства (постанова Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 591/6441/14-ц).
Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18), зазначено, що «СК України не визначає будь-яких особливостей предмету доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи».
Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Як закріплено в ч. 2 ст. 76 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.  
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України). 
Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.
Як вбачається з матеріалів справи 21 лютого 2020 року представником позивача адвокатом Омелай Н.М. заявлялось клопотання про проведення судово-біологічної експертизи.
Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 12 березня 2020 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Омелай Н.М. та призначено у справі судово-біологічну (судово-генетичну) експертизу, проведення якої доручено Київському міському бюро медичної експертизи.
Експертною установою направлено повідомлення з проханням забезпечити явку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом з дітьми для відібрання зразків крові , який відбудеться 30.04.2020 року та 19.06.2020 року, 31 липня 2020 року. 
Разом з тим, сторони для можливості відібрання зразків крові до експертної установи жодного разу не з`явилися, про місце, дату та час відбору зразків крові повідомлялися в телефонному режимі. 
Відповідно до повідомлення Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 12 березня 2020 року повернуто без виконання, посилаючись на те, що незважаючи на неодноразові призначення дати відбору, вказані особи на відбір крові не з`явились.
Таким чином, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу ні в суді першої ні апеляційної інстанції, щодо батьківства відповідача відносно малолітніх дітей, не подано жодних доказів в обґрунтування заявлених вимог, що можуть беззаперечно свідчити про його батьківство відносно малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Доводи апеляційної скарги позивача щодо неналежного повідомлення про день та час слухання справи, не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи, вважається врученням повістки і цій особі.
Як вбачається з матеріалів справи адоват ОСОБА_7 була належним чином повідомлена про день та час слухання справи. Крім того, 15.09.2020 року на адресу суду від адвоката Омелай Н.М. надійшло клопотання про розгляд справи 24.09.20202 року в режимі відео конференції.
Таким чином, позивач ОСОБА_1 , вважається належним чином повідомленим про день та час слухання справи, через свого представника.
Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції залишено без задоволення клопотання адвоката Омелай Н.М., про перенесення судово-генетичної експертизи, не заслуговують на увагу з наступних підстав.
Відповідно до п. 1.13.Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України  від 8 жовтня 1998 року N 53/5строк проведення експертизи встановлюється керівником експертної установи (або заступником керівника чи керівником структурного підрозділу) і не повинен перевищувати 90 календарних днів.
       Таким чином, експертна установа обмежена строком проведення експертиз, а тому клопотання позивача про перенесення проведення судово-генетичної експертизи до закінчення карантинних заходів та скасування обмеження перетину кордону Україна-Росія, є безпідставним.
Крім того, заявлячи 21 лютого 2020 року клопотання про проведення судово-генетичної експертизи під час дії карантинних заходів, позивач усвідомлював неможливість проведення даної експертизи в межаї дії карантинних заходів введених на території України, що свідчить про його ухиляння від проведення даної експертизи.
Повторно до суду першої інстанції з клопотання про проведення судово-генетичної експертизи ОСОБА_1 не звертався.
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав, для задоволення позову ОСОБА_1 щодо визнання батьківства, відносно малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 24 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий: 

Судді: