Ухвала
 
20 січня 2023 року
м. Київ
справа № 344/5253/22
провадження № 61-779ск23
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сердюка В. В.,
розглянув касаційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області в інтересах ОСОБА_1 
на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 вересня 2022 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 07 грудня 2022 року у справі за позовом Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області в інтересах ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача, розірвання договору про надання послуг та стягнення коштів,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2022 року Головне управління Держпродспоживслужби 
в Івано-Франківській області (далі - ГУ Держпродспоживслужби 
в Івано-Франківській області) в інтересах ОСОБА_1 звернулося 
до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 
(далі - ФОП ОСОБА_2 ) про захист прав споживача, розірвання договору про надання послуг та стягнення коштів.
Позовна заява мотивована тим, що 23 серпня 2021 року між 
ОСОБА_1 , як замовником, та ФОП ОСОБА_2 , як виконавцем, укладений договір про надання послуг, відповідно до умов якого замовник доручив, а виконавець взяв на себе зобов`язання виготовити надмогильний пам`ятник в порядку та на умовах, визначених у даному договорі
Посилаючись на те, що відповідачем не виконані зобов`язання за вказаним договором, ГУ Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області 
в інтересах ОСОБА_1 просило суд:
- розірвати договір про надання послуг, укладений 23 серпня 2021 року 
між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 ;
- повернути сплачені кошти у сумі 18 100 грн;
- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 пеню в розмірі 3 % за кожен день прострочення, що складає 116 202 грн;
- відшкодувати моральну шкоду у розмірі 12 000 грн.
Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області своїм рішенням від 26 вересня 2022 року (у складі судді Домбровської Г. В.) позов 
ГУ Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області в інтересах ОСОБА_1 задовольнив частково.
Розірвав договір про надання послуг, укладений 23 серпня 2021 року 
між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 .
Стягнув з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти, сплачені за договором про надання послуг від 23 серпня 2021 року в сумі 18 100 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовив.
Вирішив питання про розподіл судових витрат.
Івано-Франківський апеляційний суд своєю постановою від 07 грудня 
2022 року (у складі колегії суддів: Томин О. О., Бойчука І. В., Пнівчук О. В.) рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області 
від 26 вересня 2022 року залишив без змін.
Судові рішення мотивовані тим, що у обох сторін відсутній намір в подальшому виконувати зобов`язання за договором, отже наявні підстави для його розірвання за вимогою споживача ОСОБА_1 та стягнення у зв`язку з цим з відповідача на користь останньої завдатку.
Разом з тим, позовна вимога про стягненні пені є необґрунтованою, оскільки відповідно до частини шостої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець не несе відповідальності за невиконання, прострочення виконання або інше неналежне виконання зобов`язання та недоліки у виконаних роботах або наданих послугах, якщо доведе, що вони виникли з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили. Крім того, споживач має право відмовитися від договору без штрафних санкцій з боку виконавця у разі якщо після укладення договору стане очевидним, що роботи (послуги), зважаючи на їх ціну (вартість) та характеристики або інші обставини, явно не задовольнятимуть інтереси або вимоги споживача. Тому підстави для стягнення пені відсутні.
Крім того, відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суди виходили з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, якими саме діями відповідача їй було завдано моральної шкоди (враховуючи попередній висновок суду про відсутність вини відповідача у невиконанні зобов`язань за договором), форми її прояву, не обґрунтовано її розмір. Також судом не встановлено протиправних дій відповідача у зобов`язальному правовідношенні з позивачем.
13 січня 2023 року ГУ Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області в інтересах ОСОБА_1 звернулося до Верховного Суду 
з касаційною скаргою на рішення Івано-Франківського міського суду 
Івано-Франківської області від 26 вересня 2022 року та постанову 
Івано-Франківського апеляційного суду від 07 грудня 2022 року, в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 8 частини статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року 
у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, 
що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду 
на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини 
і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень 
resjudicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області своєю ухвалою від 06 червня 2022 року справу № 344/5253/22 визнав малозначною 
та призначив до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження 
з повідомленням (викликом) сторін.
Відповідно до пунктів 2, 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Предметом спору у цій справі є вимоги про:
- розірвання договору про надання послуг від 23 серпня 2021 року (немайновий характер);
- повернення сплачених коштів, стягнення пені, відшкодування моральної шкоди (майновий характер).
Ціна позову майнового характеру у загальному розмірі становить 
146 302 грн (18 100 грн + 116 202 грн + 12 000 грн), яка станом на 01 січня 2023 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684 грн х 250 = 671 000 грн).
Як вбачається з резолютивної частини постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 07 грудня 2022 року, постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених 
пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).
Тому, дана справа щодо вимог як майнового, так і немайнового характеру не є справою з ціною позову, що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої 
статті 19 ЦПК України.
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну та предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.
При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, 
у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
Керуючись статтею 129 Конституції України, статями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області в інтересах ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 вересня 2022 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 07 грудня 2022 року у справі за позовом Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області в інтересах ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача, розірвання договору про надання послуг та стягнення коштів, відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                І. М. Фаловська
С. Ю. Мартєв
В. В. Сердюк