ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1604/23 Справа № 226/3501/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Воронков Д.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Бондар Я.М.,
суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.
секретар судового засідання Гладиш К.І. 
сторони справи 
позивач –  ОСОБА_1 
відповідач - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні,в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області  на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14 лютого 2022 року, ухваленого суддею Воронковим Д.В. в м.Слов`янськ Донецької області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),

ВСТАНОВИВ

У листопаді 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю та стягнення моральної шкоди.
В обґрунтування позову зазначила, що вона з 06.08.2011 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 
25.09.2021 року її чоловік -  ОСОБА_2 загинув в наслідок нещасного випадку на виробництві під час виконання своїх службових обов`язків. 
З моменту укладання шлюбу та до моменту смерті чоловіка вони проживали разом у м.Мирноград, але мали різні адреси реєстрації, через що, для отримання відповідного відшкодування, вона вимушена була звернутися до Димитрівського суду із заявою про встановлення факту спільного проживання в окремому провадженні. Проте, представник відповідача не визнав заяву та зазначив про наявність спору про право, через що її заяву було залишено без розгляду.
Вважає, що відповідач створює штучні перепони у визнанні факту її спільного проживання з чоловіком. Через дії останнього вона вимушена вдруге звертатися до суду; витрачати час, доказувати очевидні факти. Дії відповідача завдали їй моральні страждання, які вона оцінює в 20000 грн. 
Просила суд встановити факт її сумісного проживання з чоловіком, стягнути з відповідача моральну шкоду та судові витрати.
Рішенням Слов`янського міськрайонного суду від 14 лютого 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю та стягнення моральної шкоди задоволені частково.
Встановлено факт постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ї чоловіком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 06.08.2011 року по момент смерті останнього, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Донецькій області на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн. та витрати по сплаті судового збору розмірі 840 грн.
Відповідач Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, правонаступником якого є Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, ухваленого з порушенням норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення, ухвалити нове, яким у повному обсязі відмовити ОСОБА_1 в задоволенні її позовних вимог.
При цьому, скаржник зазначає, що позивач зверталася до Мирноградського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області із заявою про призначення їй страхових виплат, а саме – одноразової допомоги сім`ї загиблого на виробництві чоловіка, однак Мирноградське відділення відмовило позивачу у призначені страхових виплат через те, що на час смерті чоловіка ОСОБА_2 вони були зареєстровані по різним адресам, що свідчить про те, що на час загибелі чоловіка на виробництві подружжя спільно не проживало, доказів, які б підтверджували проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства з ОСОБА_2 до заяви про нарахування та виплату одноразової допомоги на сім`ю не було надано.
Сторона відповідача вважає, що за предметним та суб`єктним складом цей спір в частині визнання за ОСОБА_1 права на отримання страхових виплат та зобов`язання відповідача виплатити одноразову допомогу має ознаки публічно-правових правовідносин і підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Окрім того, сторона відповідача не погоджується з розміром витрат на правничу допомогу, який було стягнуто з відповідача на користь позивача, вважає його неспівмірним зі складністю справи, та звертає увагу на те, що у стягненні моральної шкоди було відмовлено в повному обсязі, тому вважає, що ці позовні вимоги не підлягали задоволенню в повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті. 
Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони відповідача підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 06.07.2011 року вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 одружились 06.07.2011 року (а.с.11).
З копії паспорту № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 вбачається, що остання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
З копії паспорту № НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_2 вбачається, що останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 35)
З акту №326 від 07.10.2021 року, виданого комітетом органів самоорганізації м.Мирноград вбачається, що ОСОБА_1 , що зареєстрована у АДРЕСА_1 фактично не проживає за вказаною адресою з 2010 року (а.с. 16)
З акту - підтвердження місця фактичного проживання, виданого виконкомом Гродівської селищної ради Покровського району Донецької області, вбачається, що ОСОБА_1 фактично мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 разом з чоловіком ОСОБА_2 по день смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_3 . (а.с. 36)
З довідки №1198 від 28.09.2021 року, виданою Гродівською селищною радою Покровського району Донецької області, вбачається, що ОСОБА_2 був похований за кошти ОСОБА_1 (а.с. 14)
Крім того, з наданих позивачем медичних документів вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проходили лікування безпліддя як подружжя (а.с. 37-43)
Факт сумісного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підтверджується і тими обставинами, що у останньої залишилися особисті документи ОСОБА_2 , а саме: посвідчення працівника (а.с. 22), трудова книжка ОСОБА_2 № НОМЕР_4 (а.с. 24-30), особова картка № НОМЕР_5 та інш.(а.с. 31),
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у м.Мирноград Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 від 28.09.2021 року (а.с.12), довідкою про причину смерті №367 та довідкою про смерть №134 від 27.09.2021 року.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог виходив з того, що у справі достатньо доказів та підстав для встановлення факту постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_2 з 06.08.2011 року по момент смерті останнього.
Відмовляючи позивачу у задоволенні її позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що належних та допустимих доказів на підтвердження того,  що внаслідок дій посадових осіб відповідача позивачеві завдано моральної шкоди суду не надано.
Проте, колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, а саме погоджується з висновком суду в частині відсутності підстав для стягнення моральної шкоди та не погоджується з висновками суду в частині наявності підстав для встановлення факту постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_2 з 06.08.2011 року по момент смерті останнього.
Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин.
Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Згідно із пунктом 2 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.
Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).
Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.
Встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні, можливе при умові, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
За змістом пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
З аналізу вказаних процесуальних норм слідує, що до адміністративної юрисдикції відносяться справи, які виникають зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.
Спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.
Визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.
При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити зі змісту права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постановах  від 19 червня 2019 року у справі № 826/5806/17 (провадження №11-290апп19), від 13 березня 2019 року у справі №202/30/17 (провадження №14-643цс18), від 23 листопада 2021 року у справі № 175/1571/15 (провадження №14-51цс21).
У преамбулі Закону України від 23 вересня 1999 року №1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі-Закон №1105-XIV) передбачено, що цей Закон відповідно до Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я.
Згідно із частинами першою та другою статті 4 Закону №1105-XIV Фонд соціального страхування України (далі - Фонд) є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом. Фонд є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням.
Відповідно до частин шостої та сьомої статті 6 Закону №1105-XIV рішення правління Фонду, прийняте в межах його компетенції, є обов`язковим для виконання, у тому числі всіма страхувальниками та застрахованими особами, яких воно стосується. Рішення правління Фонду оформляється постановою. Постанови правління Фонду підлягають обов`язковому оприлюдненню на офіційному веб-сайті Фонду протягом 20 робочих днів після їх прийняття. Рішення правління Фонду, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».
Виконавча дирекція Фонду є постійно діючим виконавчим органом правління Фонду. Виконавча дирекція є підзвітною правлінню Фонду та провадить діяльність від імені Фонду в межах та в порядку, визначених статутом Фонду та положенням про виконавчу дирекцію Фонду, що затверджується його правлінням, організовує та забезпечує виконання рішень правління Фонду (частина перша статті 8 Закону № 1105-XIV).
Робочими органами виконавчої дирекції Фонду є її управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що створюються за рішенням правління Фонду на підставі затвердженої ним структури органів Фонду. Робочі органи виконавчої дирекції Фонду та їх відділення провадять свою діяльність від імені виконавчої дирекції Фонду в межах та порядку, визначених цим Законом, статутом Фонду, типовим положенням про робочі органи виконавчої дирекції Фонду та їх відділення, що затверджується правлінням Фонду, та положенням, затвердженим директором виконавчої дирекції Фонду (частина третя статті 8 Закону № 1105-XIV).
Основними завданнями Фонду та його робочих органів, зокрема, є: реалізація державної політики у сферах соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, медичного страхування; надання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг відповідно до цього Закону (пункти 1 і 2 частини першої статті 9 Закону №1105-XIV).
Фонд зобов`язаний забезпечувати фінансування та виплачувати матеріальне забезпечення, страхові виплати і надавати соціальні послуги, передбачені цим Законом (пункт 1 частини другої статті 10 Закону №1105-XIV).
Отже, Фонд є суб`єктом владних повноважень, наділений владними управлінськими функціями, тому за предметним та суб`єктним складом спір у справі за позовною вимогою до відповідного Управління виконавчої дирекції Фонду про визнання права на страхові виплати підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Саме такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 25 квітня 2018 року у справі №360/1438/16 (провадження №11-350апп18), від 28 листопада 2018 року у справі №405/5366/17 (провадження №11-876апп18).
У цій справі позивач звернулася до суду з метою отримання виплат відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а саме одноразової допомоги сім`ї загиблого внаслідок нещасного випадку на виробництві чоловіка, що зокрема підтверджено позовною заявою, а також ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 22.11.2021, якою була залишена без розгляду перша заява ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, про встановлення факту спільного проживання сім`єю з підстав наявності спору про право.
Зокрема зі змісту зазначеної вище ухвали суду встановлено, що заявниця просила встановити факт її постійного проживання разом із чоловіком ОСОБА_2 , який загинув 25.09.2021, і встановлення даного факту необхідне їй для отримання виплат відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05 травня 2020 року у   справі №761/21898/16-ц (провадження №14-5цс20) зробила висновок, що у відносинах з обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням Фонд та його робочі органи здійснюють владні управлінські функції та наділені повноваженнями приймати рішення/вчиняти дії, що впливають на можливість реалізації застрахованими особами права на соціальний захист і мають обов`язковий характер для інших суб`єктів владних повноважень.
Спори стосовно оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, його робочих органів і їхніх правонаступників про обчислення, призначення, перерахунок, здійснення, надання, одержання виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням є публічно-правовими. А тому їх слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Колегія суддів враховує, що підставою звернення позивача до суду із позовом про встановлення факту спільного проживання сім`єю із загиблим на виробництві чоловіком ОСОБА_2 є отримання від Фонду страхових виплат, передбачених Законом №1105-XIV, в даному випадку одноразової допомоги сім`ї потерпілого чоловіка, який загинув на виробництві під час виконання трудових обов`язків, тому відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 05 травня 2020 року у справі №761/21898/16-ц (провадження №14-5цс20), ОСОБА_1 має право на звернення до адміністративного суду з позовом про оскарження дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень, яким є Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, а на час перегляду справи в апеляційному порядку - правонаступником є Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Вимога позивача у цій справі пов`язана з доведенням наявності у неї підстав для призначення та виплати соціальних платежів і не пов`язана з будь-якими цивільними права та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням, заявлена саме у зв`язку з відмовою Мирноградського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування  України в Донецькій областівиплатити її відповідні кошти.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина перша та друга статті 2 ЦПК України).
Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (частина перша статті 11 ЦПК України).
Колегія суддів звертає увагу, що приватно-правовий інструментарій (зокрема, ініціювання справи про встановлення факту) не повинен використовуватися учасниками для оцінки обставин, які становлять предмет доказування у адміністративному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим.
Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі №539/4118/19 (провадження №61-10777сво20) зробила схожий за змістом висновок та зазначила, що заява про встановлення факту, який має юридичне значення, щодо якого виник публічно-правовий спір, не може бути предметом розгляду у порядку цивільного судочинства.
Відповідно до частин першої та другої статті 377 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19 -22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Суд першої інстанції помилково розглянув позовну заяву ОСОБА_1 за правилами цивільного судочинства, оскільки зазначений спір належить до адміністративної юрисдикції у межах справи про оскарження рішення (дій/бездіяльності) Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, у зв`язку із чим провадження у справі потрібно закрити.
З урахуванням того, що у цій справі позивач звернулася до суду із позовом про встановлення факту, що має юридичне значення, не виклавши вимогу з приводу оскарження рішень (дій/бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, апеляційний вважає за доцільне роз`яснити ОСОБА_1 право звернутися з відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції.
Відподно до положень ч.1 ст.256 ЦПК України , якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.
При цьому, відповідно до ч.4 ст.377 ЦПК України у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.
Оскільки рішення суду скасовано судом апеляційної інстанції із закриттям провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити позивачу її право на звернення до Донецького окружного адміністративного суду із новим позовом про оскарження рішення (дій/бездіяльності) Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (відмову у виплаті одноразової допомоги сім`ї потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві.)
Керуючись статтями 255, 256, 377, 381, 382, 384 ЦПК України Дніпровський апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області задовольнити частково.
Рішення Слав`янського міськрайонного суду Донецької області області від 14 лютого 2022 року скасувати.
Провадження у справі за позовом  ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду Соціального страхування України в Донецькій області,правонаступником якого є  Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю та стягнення моральної шкодизакрити.
Роз`яснити  ОСОБА_1 її право звернутися з відповідним позовом до Донецького окружного адміністративного суду. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 21 березня 2023 року.

Головуючий:

Судді: