УХВАЛА
 
29 березня 2023 року
м. Київ
 
справа № 204/8118/14
провадження № 61-8367св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І., суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М., 
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , приватне підприємство «Техніка», Державна інспекція сільського господарства в Дніпропетровській області,
третя особа - Українська товарна біржа «ТБУ»,
 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , підписану адвокатом Мульком Анатолієм Володимировичем, на постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 липня 2022 року в складі колегії суддів Лаченкової О. В., Городничої В. С., Пищиди М. М.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ПП «Техніка», Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області про визнання правочину недійсним, скасування державної реєстрації та визнання права власності.
 
Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2017 року позов задоволено:
визнано недійсним договір купівлі-продажу зернозбирального комбайна «Claas LexionN 480», серійний номер 46601212, реєстраційний номер 22196 АЕ, від 02 квітня 2010 року, укладений на Українській товарній біржі «ТБУ» між приватним підприємством «Техніка» як членом біржі з однієї сторони та ОСОБА_1 й ОСОБА_2 як членами біржі з другої сторони;
скасовано державну реєстрацію зернозбирального комбайну «Claas Lexion 480», серійний номер 46601212, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вчинену Державною інспекцією сільського господарства в Дніпропетровській області 08 квітня 2010 року відповідно до свідоцтва про реєстрацію машин серії НОМЕР_2 від 08 квітня 2010 року;
визнано за ОСОБА_1 право приватної (індивідуальної) власності на комбайн зернозбиральний «Claas Lexion 480», серійний номер 46601212, 2000 року випуску.
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 жовтня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.
 
Постановою Верховного Суду від 16 грудня 2020 року касаційну скаргу адвоката Мулька Анатолія Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задоволено частково:
постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 жовтня 2018 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу зернозбирального комбайна «Claas Lexion 480», серійний номер 46601212, реєстраційний номер НОМЕР_1 , від 02 квітня 2010 року змінено та викладено її мотивувальну частину в редакції цієї постанови;
постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 жовтня 2018 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про скасування державної реєстрації та визнання права приватної (індивідуальної) власності на комбайн за позивачем скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 липня 2022 року апеляційну скаргу  ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2017 року в частині задоволення позовних вимог про скасування державної реєстрації та визнання права власності на комбайн скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.
 
У серпні 2022 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду підписану представником касаційну скаргу на постанову апеляційного суду, в якій просив її скасувати як прийняту з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про скасування державної реєстрації та визнання права власності залишити в силі.
 
Ухвалою Верховного Суду від 15 вересня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі; витребувано матеріали справи з суду першої інстанції; у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення дії постанови Дніпровського апеляційного суду від 27 липня 2022 року відмовлено.
 
У вересні 2022 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 23 березня 2023 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в складі колегії з п`яти суддів.
 
Ухвалою від 01 листопада 2022 року Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду передав справу № 911/1278/20 за касаційною скаргою ПАТ АБ «Укргазбанк» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 06 липня 2022 року та рішення Господарського суду Київської області від 15 вересня 2021 року на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини третьої статті 302 ГПК України.
 
Ухвала Касаційного господарського суду мотивована тим, що приймаючи оскаржувані судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що системний аналіз положень статей 317, 319, 321 ЦК України, статті 34 Закону № 3353-XII і приписів Порядку № 8 дозволяє дійти висновку, що зазначені правові норми визначають не відмінний від статті 334 ЦК України момент виникнення в особи права власності на транспортний засіб, а лише обов`язок власника, тобто особи, яка вже набула майнові права на такий об`єкт, здійснити його реєстрацію у відповідних органах. Водночас непроведення позивачем відомчої реєстрації придбаного технологічного транспорту не може ставити під сумнів виникнення у нього права власності на спірні екскаватори, оскільки така реєстрація є похідною від права власності особи.
 
Разом з тим Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду, розглядаючи справу № 683/2694/16-ц про визнання права власності на автомобіль та зняття арешту, проаналізував положення статей 328, 334 ЦК України та статті 34 Закону № 3353-XII і в постанові від 30 жовтня 2019 року сформував правовий висновок про те, що сам по собі договір купівлі-продажу транспортного засобу, вчинений у простій письмовій формі, без реального зняття з реєстрації, перереєстрації транспортного засобу у встановленому законом порядку не породжує правових наслідків у вигляді переходу права власності від продавця до покупця. Передаючи справу № 911/1278/20 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Касаційного господарського суду зауважила, що положеннями статті 34 Закону № 3353-XII та Порядку № 8 встановлюються обов`язки власників транспортних засобів та осіб, які використовують їх на законних підставах, зокрема, щодо зняття з реєстраційного обліку, реєстрації транспортного засобу тощо. Однак реєстрація транспортного засобу у відповідних реєстраційних органах не впливає на набуття особою права власності на нього. Нездійснення реєстрації (державної та/або відомчої) транспортного засобу не є підставою для оспорювання права власності набувача, зокрема, за договором. Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду зазначив, що правовий аналіз статті 655 ЦК України дозволяє дійти висновку, що правовстановлюючим документом, який підтверджує набуття права власності, є саме договір купівлі-продажу транспортного засобу.
 
Відтак, на думку колегії суддів, застосовуючи положення статті 334 ЦК України і статті 34 Закону № 3353-XII, необхідно вважати, що реєстрація транспортного засобу у відповідних реєстраційних органах не впливає на набуття особою права власності на нього (такого ж висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду в постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 278/3640/18). Подібні висновки щодо застосування статті 34 Закону № 3353-XII викладено колегіями суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 910/11266/17, від 21 травня 2019 року у справі № 912/1426/18 та від 30 липня 2019 року у справі № 905/1053/18. З огляду на зазначене Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду вважає, що без відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 683/2694/16-ц, на який послався відповідач 2 у касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження згідно з пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, що належить до процесуальних повноважень Великої Палати Верховного Суду, неможливо правильно сформувати правову позицію у справі, яка розглядається.
 
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 30 листопада 2022 року справу № 911/1278/20 (провадження № 12-33гс22) прийнято до розгляду.
 
Правовідносини, спір з приводу яких вирішується у цій справі, є подібними до правовідносин, які є предметом розгляду у справі № 911/1278/20 (провадження № 12-33гс22).
 
У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється в випадку, встановленому пунктом 10 частини цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.
 
Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ :
 
Зупинити касаційне провадження в справі № 204/8118/14 до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 911/1278/20 (провадження № 12-33гс22).
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                          В. І. Крат
 
Судді                                                                                   Н. О. Антоненко 
 
                                                                                            І. О. Дундар
 
                                                                                            Є. В. Краснощоков
 
                                                                                            М. М. Русинчук