ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/5901/20                                                                   

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

22 березня 2023 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Бужак Н. П.
Суддів: Костюк Л.О., Степанюка А.Г.
За участю секретаря: Ревва Е.Г.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного  адміністративного суду від 03 жовтня 2022 року, суддя Заяць О.В., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання рішення щодо невиплати пенсії протиправним та зобов`язання вчинити дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, у якому просив: визнати рішення, дії чи бездіяльність відповідача щодо не виплати недоотриманої пенсії позивача за період з 07.10.2009 по 23.11.2019 протиправними та дискримінаційними та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області вчинити певні дії - виплатити недоотриману пенсію ОСОБА_1 за період 07.10.2009 по 23.11.2019, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Відповідно до ухвали Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. 
Відповідно до рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 жовтгня 2022 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо невиплати недоотриманої пенсії ОСОБА_1 за період з 07.10.2009 по 22.11.2019 включно.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області виплатити недоотриману пенсію ОСОБА_1 за період з 07.10.2009 по 22.11.2019 включно відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись рішенням окружного адміністративного суду Головне управління ПФУ в Чернігівській області подало апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2022 року в частині задоволених позовних вимог  та ухвалити в цій частині нове судове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для задоволення клопотання про вихід із письмового провадження та проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.
В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України.
До 01.04.1996 року ОСОБА_1 перебував на пенсійному обліку в Чернігівському обласному військовому комісаріаті та отримував пенсію за вислугу років.
Уподальшому, позивачу було припинено виплату пенсії у зв`язку з переїздом на постійне місце проживання до іншої країни.
18.10.2018 представник позивача звернувся до Пенсійного фонду України із заявою щодо пенсійного забезпечення, яку листом від 28.11.2018 №24522/С11 було надіслано до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області для розгляду по суті.
Окрім того, 14.2018  позивач звернувся до відповідача з особистою заявою про поновлення йому пенсії з 07.10.2009.
Листами від 14.12.2018 №4839/03/М-11 та від 04.01.2019 №33/03/М-42 позивачу було відмовлено у поновленні виплати пенсії позивачу у зв`язку з чим він звернувся дор суду за захистом порушеного права.
Відповідно до рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 червня 2019 року у справі №620/1439/19 визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про відмову у поновленні пенсіїСеднє. ОСОБА_2 , викладені в листах від 14.12.2018 №4839/03/М-11 та від 04.01.2019 № 33/03/М-42 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області провести поновлення та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з дати звернення з її одночасним перерахунком відповідно до нормЗакону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
В решті позову відмовлено. 
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.10.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Доповнено резолютивну частину Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 червня 2019 р., реченням наступного змісту:
Позовні вимоги в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області провести поновлення та виплату пенсії ОСОБА_1 за вислугу років з 07 жовтня 2009 року по 22 листопада 2019 року залишити без розгляду.
В іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 червня 2019 року залишено без змін.
Зважаючи на те, що підстави за яких вказана вище частина вимог позовної заяви була залишена без розгляду усунені відповідно до висновків постанови Великої Палати ВСУ від 20.05.2020, відповідно до яких статті 122, 123 (ст. 99, 100 у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) КАС України не підлягають застосуванню до спорів, які виникли у зв`язку поновленням виплати раніше призначених (нарахованих) пенсій громадянам України, які проживають за її межами, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009, а також враховуючи позицію Великої Палати ВС України, викладену у постанові від 20.05.2020 у справі №815/1226/18, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Як убачається з постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року у справі №620/1439/19 підставою для залишення позовних вимог в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Чернігівській області провести поновлення та виплату пенсії позивачу зап вислугу років з 07 жовтня 2009 по 22 листопада 2019 року без розгляду  є пропуск строку звернення до суду з позовною заявою.
Як  зазначено у даному судовому рішенні позивачем не наведено обґрунтованих причин, які унеможливили його звернення до суду за поновленням пенсійних виплат після прийняття  Конституційним Судом України рішення №25-рп/2009 від 07.10.2009. Отже, колегія суддів дійшла висновку про  відсутність підстав для поновлення позивачу  строку звернення до суду.
Із поданої у даній справі позовної заяви убачається,  що позивач  просить визнати рішення, дії чи бездіяльність відповідача щодо не виплати недоотриманої пенсії позивача за період з 07.10.2009 по 23.11.2019 протиправними та дискримінаційними та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області вчинити певні дії - виплатити недоотриману пенсію ОСОБА_1 за період 07.10.2009 по 23.11.2019, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Тобто предметом спору у справі № 620/1439/19 та у даній справі є оскарження дій та рішень пенсійного органу щодо припинення виплати пенсії в період з 07 жовтня 2009 року та зобов`язання поновити, виплатити пенсію з проведенням індексації.
Окрім того, підставою звернення позивача до суду, як у справі № 620/1439/19 так і у справі № 620/5901/20 слугувало те, що відповідачем не виплачена ОСОБА_1 пенсія з 07 жовтня 2009 року.
Колегія суддів вважає звертає увагу,  що при зміні однієї альтернативної позовної вимоги іншою, або при виділенні з позову, який вже заявлено, частини позовних вимог в окремий позов, тотожність предмета позову зберігається.
Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 9901/433/18, в постанові Верховного Суду від 14 лютого 2023 року №160/3599/20.
Окрім того, колегія суддів зауважує, що зміна судової практики не є підставою для повторного звернення до суду з позовом про той самий предмет і з тих самих підстав, оскільки зазначене суперечить як положенням статті 129-1 Конституції України стосовно обов`язковості судового рішення, так і положенням Кодексу адміністративного судочинства України, які встановлюють імперативні вимоги щодо закриття провадження у справі відповідно до пункту 4 частини першої статті 238 вказаного Закону.
Колегія суддів також зазначає, що незгода позивача із висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо вирішення частини позовних вимог є підставою для оскарження відповідних судових рішень у касаційному порядку за наявності передбачених законодавством для цього підстав, а не для повторного звернення до суду з тотожним позовом.
Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 05 травня 2022 року у справі № 380/11595/20.
Отже, посилання позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 815/1226/18 є фактично додатковим обґрунтуванням позовних вимог та жодним чином не змінюють предмет або підстави позову, так як не вважаються зміною підстав позову, доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права або інше наведення іншого праворозуміння таких норм.
Рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» визначено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.
Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 813/1075/18 та в постанові Верховного Суду від 14 лютого 2023 року №160/3599/20.
Так, у постанові від 08 квітня 2021 року у справі № 520/14220/19 Верховний Суд наголосив, що неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, яке набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили позивач не може знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги з тих самих підстав.
Принцип правової (юридичної) визначеності є одним з фундаментальних аспектів верховенства права. Виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, принцип правової визначеності передбачає дотримання правила «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, який полягає в тому, що позивач, який порушив справу проти відповідача і отримав за результатами її розгляду остаточне рішення, не може ініціювати повторне судове провадження стосовно того ж самого відповідача, якщо судовий позов ґрунтується на тих самих фактичних обставинах, або ж нова вимога могла бути складовою частиною попередньої у першому рішенні.
Тобто, за вказаним принципом, жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного і обов`язкового до виконання рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового судового рішення. Res judicata є способом запобігання повторному розгляду справи та несправедливому відношенню до інших учасників судового процесу.
Дослідивши предмет та підстави позову, зміст позовних вимог у справах № 620/5901/20 та №620/1439/19, колегія суддів дійшла висновку, що вимога про виплату пенсії з проведенням індексації та компенсації з 07 жовтня 2009 року була предметом розгляду в адміністративній справі №       620/1439/19, рішення у якій набрало законної сили. Обставини, на які позивач посилається у справі  №620/5901/20, встановлені судом в адміністративній справі №620/1439/19, доводам, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, також надано оцінку судом у спра 620/5901/20  є однаковими.
За наявності рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 червня 2019 року у справі №620/1439/19, яке набрало законної сили, з тотожного спору, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, колегія суддів доходить висновку про наявність правових підстав для  закриття провадження у справі № 620/5901/20 за правилами пункту 4 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України       з підстав тотожності цих справ.
Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 15 квітня 2021 року у справі № 540/169/20, від 12 жовтня 2021 року у справі № 200/2317/21-а, від 09 лютого 2022 року у справі №420/14441/20, від 01 вересня 2022 року у справі № 320/2308/21, від 20 жовтня 2022 року у справі № 580/2491/21.
Відповідно до ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закритвається з підстав, встановлених відповідно ст. 238,240 цього Кодексу.
З огляду на вищевикладене, та з урахуванням того, що суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного судового рішення допустив порушення норм процесуального права, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2022 року підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області задовольнити частково.
Рішення Чернігівського окружного  адміністративного суду від 03 жовтня 2022 року скасувати.
Провадження у справі № 620/5901/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання бездіяльності проти правною та зобов`язання вчинити певні дії закрити
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст. 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач:                                                                                Бужак Н.П.

Судді:                                                                                          Костюк Л.О.

                                                                                                    Степанюк А.Г.