ПОСТАНОВА 
Іменем України

11 січня 2023 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 405/5031/14
провадження № 22-ц/4809/41/23 
      
        Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Дуковського О.Л. (суддя-доповідач) 
суддів: Дьомич Л.М., Письменного О.А.
при секретарі: Демешко Л.В. 
Учасники справи: 
позивач: Орган опіки та піклування Кропивницької міської ради, інтереси якого представляє Горін І.М. 
відповідач: ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Іващенко І.Ю.
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , який представляє інтереси ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07 серпня 2014 року, у складі головуючого судді Шевченко І.М., у справі за позовом Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кіровоградської міської ради до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В С Т А Н О В И В:

У червні 2014 року Орган опіки та піклування Кіровоградської міської ради, в інтересах дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся в суд із позовом про позбавлення батьківських прав матері дитини – ОСОБА_1 .
В обгрунтування позову посилався на те, що відповідачка злісно ухиляється від виконання батьківських обов?язків, дитина з 23.03.2004 по 16.08.2007 перебувала у комунальному закладі «Кіровоградський обласний Будинок дитини» управління охорони здоров?я Кіровоградської обласної державної адміністрації.
Позивач вказував, що з метою реалізації права дитини, позбавленої батьківського піклування, на сімейне виховання, виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради 16.07.2007 було прийнято рішення № 819, згідно з яким дитину переведено до прийомної сім?ї ОСОБА_4 , де хлопчик проживає на даний час.
Згідно з вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20.03.2006 відповідачка була засуджена до позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців за скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, але відбувши покарання вона не ставила питання про повернення дитини в свою сім?ю.
Відповідно до висновку органу опіки та піклування Кіровоградської міської ради від 23.05.2014 позбавлення батьківських прав відповідачки відносно дитини є доцільним.
Просив позбавити відповідачку батьківських прав відносно дитини і стягнути на утримання дитини аліменти.
Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07 серпня 2014 року позов задоволено.
Позбавлено батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь тих осіб або установ, яким буде передано на виховання дитину на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 04 червня 2014 року до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.
ОСОБА_2 , який представляє інтереси ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду.
В апеляційній скарзі представник відповідача ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження. Зазначає, що про рішення суду стало відомо лише у квітні 2022 року під час оформлення відповідачкою паспорту особи без громадянства в Міграційній службі Кіровоградської області. Вказує на те, що відповідачка у судові засідання не викликалася, тобто не була належним чином повідомлення про розгляд справи.
Вказує на те, що факт на який посилається суд першої інстанції, а саме, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов?язків щодо сина не відповідає дійсності.
Зазначає, що працівники дитячого будинку «Барвинок» не давали можливості відповідачці спілкуватися з дитиною пояснюючі це тим, що такі зустрічі шкодять психологічному та психічному здоров?ю дитини.
Вважає, що факт перебування дитини у Комунальному закладі «Кіровоградський обласний Будинок дитини» не є підставою для позбавлення її батьківських прав.
Посилається на письмові пояснення сина, з яких вбачається, що з 2012 року проживав із матір?ю в орендованій квартирі, а до 2012 року перебував у дитячому будинку, а в 2020 році до них з дитячого будинку переїхала жити і його сестра.
       Крім того зазначає, що суд першої інстанції ухвалив рішення про стягнення аліментів керуючись припущеннями, оскільки не відомо на користь яких осіб стягнуто аліменти, а також без врахування того, що на її утримання перебуває інша дитина, ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 25.05.2022 поновлено строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження у даній справі.
Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кіровоградської міської радиподало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Справу призначено до розгляду, про дату, час та місце її розгляду учасники справи повідомлені належним чином.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача та її представника, пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.         
Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.
Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам виходячи із наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що матір?ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до свідоцтва про народження, виданого Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції 02.03.2007, актовий запис № 03, записана – ОСОБА_1 .
Вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20.03.2006 відповідачка була засуджена до позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців за скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України.
Встановлено, що з 23.03.2004 по 16.08.2007 дитина перебувала у комунальному закладі «Кіровоградський обласний Будинок дитини» управління охорони здоров?я Кіровоградської обласної державної адміністрації.
Виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради 16.07.2007 було прийнято рішення № 819, на підставі якого було переведено ОСОБА_3 до прийомної сім?ї Кобець.
Вказане встановлено висновком органу опіки та піклування від 23.05.2014 № 3383/49-05-24 і з якого вбачається, що даний орган вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_1 відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки мати (відповідачка) після повернення з місця позбавлення волі не звернулася із заявою про повернення дитини в сім?ю.
Тому, враховуючі те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 був позбавлений батьківського піклування, сімейного виховання від своєї матері, яка не ставила питання про повернення сина у свою сім?ю після того як відбула покарання.
У відповідності до п. п 14 п. 27 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов?язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 24.09.2008 року № 866, коли після повернення з місць позбавлення волі або звільнення з-під варти, батьки не звертались із заявою про повернення дитини, службою у справах дітей за місцем походження дитини можуть бути підготовлені документи, необхідні для порушення питання про позбавлення батьків їх батьківських прав.
В матеріалах справи містяться докази, що підтверджують факт ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків, а саме: актом про невідвідування дитини батьками та рідними від 22.06.2007 №28, складеного комісією Кіровоградського будинку дитини і з якого вбачається, що за час перебування ОСОБА_3 у закладі у період з 23.03.2007 ніхто із родичів ним не цікавилися, в тому числі і мати (а.с. 5), актом про покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров?я або яку відмовились забрати батьки чи інші родичі від 22.01.2007, складеним лікарем 1-ої міської лікарні м. Кіровограда, 8-го дитячого інфекційного відділення.
Доказів, які свідчили про те, що відповідачка цікавилася життям свого сина після того як відбула покарання про позбавлення її волі на підставі вироку Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20.03.2006, матеріали справи не містять.
Встановлено й вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги, висновків суду першої інстанції не спростовують.
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно постанови Верховної Ради України
від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
Звернувшись із даним позовом до суду органом опіки та піклування виконавчого комітету Кіровоградської міської ради ставилося питання про позбавлення батьківських прав відповідачки відносно дини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з посиланням на висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення її батьківських прав.
Установлено, що відповідачка була засуджена до позбавлення волі на 5 років 6 місяців за скоєння злочину передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та після відбуття покарання не ставила про повернення їй сина ОСОБА_3 .
Крім того, ОСОБА_3 на підставі рішення № 819 виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 16.07.2007 був влаштований в прийомну сім?ю ОСОБА_4 .
На час розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває в прийомній сім?ї, на підставі укладеного між виконавчим комітетом Кропивницької міської ради та ОСОБА_6 , ОСОБА_7 договору від 16.09.2016.
З відповіді Центральноукраїнського вищого професійного училища імені Миколи Федоровського від 03.11.22 №399 на запит начальника управління з питань захисту прав дітей Міської ради м. Кропивницького вбачається, що вихованням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 займаються ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які регулярно цікавляться успіхами у навчанні ОСОБА_5 та його поведінкою у навчальному закладі, а ОСОБА_1 жодного разу не з?являлася в училище де навчається її син та не цікавиться його життям та навчанням (а.с. 105). 
Таким чином, висновок суду першої інстанції про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 є правильним та таким, що ґрунтується на оцінці особистості відповідачки, її поведінки.
Факт заперечення відповідачки проти позову про позбавлення її батьківських прав не дає підстави вважати, що вона цікавилися долею сина.
Оскільки впродовж встановлення над ОСОБА_3 державної опіки та влаштування у прийомну сім?ю відповідачка проявила байдужість по відношенню до сина, тобто злісно не виконувала своїх батьківських обов?язків, що і є підставою для позбавлення її батьківських прав. 
В частині стягнення з відповідачки на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 04 червня 2014 року до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та таким, що ґрунтується на нормах матеріального права.
Частиною 2 статті 166 Сімейного Кодексу України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов?язку щодо утримання дитини.
Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов?язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
Згідно ч.1 ст.183 Сімейного Кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Вимоги ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України передбачають стягнення аліментів на дитину за рішенням суду від дня пред?явлення позову.  
Колегія суддів, вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги відповідачки, що судом не було враховано факту перебування на її утриманні ще однієї дитини, сина ОСОБА_8 , 1994 року народження, оскільки на день стягнення аліментів, а саме з 04 червня 2014 року він був повнолітній, а тому зазначений факт при ухваленні рішення не мав враховуватися.
Щодо    стягнення аліментів на користь третіх осіб на утримання      ОСОБА_3 , слід зазначити таке, що ОСОБА_5 за період з 07.08.2014 (день ухвалення рішення у даній справі судом першої інстанції) і на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції був влаштований у прийомну сім?ю ОСОБА_4 та ОСОБА_7 .
Суд апеляційної інстанції згідно діючих вимог цивільно-процесуального законодавства перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та позовних вимог, що були предметом розгляду в суді першої інстанції.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а скарга без задоволення.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -
П О С Т А Н О В И В :
        
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який представляє інтереси ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07 серпня 2014 року – залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
30.01.2023 – складено постанову. 

Головуючий суддя                                                                           О.Л. Дуковський 

Судді                                                                                                Л.М. Дьомич                                
               
       О.А. Письменний