ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №:62131/44/23                                                   Головуючий 1 інстанції: Біблік О.В.
Провадження №: 33/818/285/23                                  Головуючий апеляційної інстанції: Курило О.М.

П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 березня 2023 року Харківський апеляційний суд у складі: судді судової палати з розгляду кримінальних справ Курила О.М., при секретареві Ковері Р.М., без участі особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , з участю його захисника Таволжанського М.В., за умови, що всі учасники належним чином повідомлені про розгляд даної справи і ні від кого з них не надійшло заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи з поважних причин, допитавши свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові (в режимі відеоконференції) справу за апеляційною скаргою правопорушника та його захисника на Зміївського районного суду Харківської області від 02.02. 2023 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Цією постановою   ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який раніше до адміністративної відповідальності протягом року не притягувався,
- визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік та стягнуто судовий збір в розмірі 536,80 коп.
Постановою встановлено, що 19.01.2023, о 22 год 50 хв, по вул. Спортивній, 21 в смт. Слобожанське Чугуївського району Харківської області, ОСОБА_1 керував належним ОСОБА_4 транспортним засобом DAIMLER-BE № 2200, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, незв`язна мова, від проходження огляду у медичному закладі на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України 
Таким чином, своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 та його захисник подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування своїх вимог посилаються на неповне дослідження судом першої інстанції при розгляді справи доказів, які мають значення для справи, а саме відсутність допустимих та достовірних доказів, які б з достатністю вказували на факт керування ОСОБА_1 автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, а також розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 . Вважає протокол, складений відносно ОСОБА_1 таким, що складений з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Вважає притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП є незаконним і безпідставним, так як ця норма передбачає відповідальність виключно за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Вказує на те, що він не керував транспортним засобом, оскільки стояв біля припаркованого автомобіля. Транспортний засіб не рухався, а двигун був вимкнений. Посилаються на те, що жодних доказів, окрім протоколу ОСОБА_1 надано не було, а в протоколі міститься неповний перелік доданих до нього доказів, що зумовлює його невірне оформлення.

Як зазначено в скарзі, працівники поліції під`їхали до автомобіля, яким нібито керував ОСОБА_1 , коли авто перебувало в нерухомому стані та було зупинено водієм з особистих причин і зовсім не пов`язаних з будь-якою діяльністю працівників поліції. В процесі спілкування поліцейськими не було з`ясовано, хто керував автомобілем, і не було роз`яснено про можливість проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння та не роз`яснено, що у разі відмови від проходження огляду на нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення, тобто наслідки відмови були приховані. Тому, вважають, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. Внаслідок чого, вважають, що протокол сам по собі без підтвердження належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення. Також посилаються на те, що під час складання протоколу та діалогу, жодну особу, як свідка, в належному порядку залучено не було.
Крім цього, апелянти вважають, що суд помилково дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 , адже у нього не було доказів, що особу було своєчасно повідомлено про час і місце розгляду справи. Повістка до суду йому була надіслана звичайним листом 30.01.2023 року, яку він отримав 07.02.2023 року, враховуючи, що розгляд справи був призначений на 02.02.2023. 
Враховуючи вищевикладене, апелянти вважають постанову незаконною та просять її скасувати та провадження відносно ОСОБА_1 закрити. 

                Позиції учасників апеляційного провадження.

Захисник особи, що притягується до адміністративної відповідальності підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та просив їх задовольнити та скасувати постанову суду і закрити провадження по справі.
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про розгляд справи, будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи з поважних причин від нього не надходило.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності, перевіривши представлені матеріали адміністративного провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановлених обставин, постановити мотивоване законне рішення.
Вищевказані вимоги закону судом дотримані в повному обсязі.
Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, суддя виходив з того, що в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, яке виразилось у відмові особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, чим порушено вимоги пункту 2.5 ПДР України.
З зазначеним висновком судді апеляційний суд погоджується, вважає його правильним, обґрунтованим та таким, що відповідає наявним в матеріалах справи доказам.
Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 251 КУпАП встановлює, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.
Відповідно до ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за порушення вимог пункту 2.5 ПДР України передбачена ст.130 КУпАП.
Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Судовим розглядом встановлено, що 19.01.2023, о 22 год 50 хв, по вул. Спортивній, 21 в смт. Слобожанське Чугуївського району Харківської області, ОСОБА_1 керував належним ОСОБА_4 транспортним засобом DAIMLER-BE № 2200, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, запах алкоголю з порожнини рота, незв`язна мова, від проходження огляду у медичному закладі на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
В наслідок зазначених подій поліцейським складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД№328090 від 19.01.2023 року за невиконання ОСОБА_1 вимог п.2.5 ПДР України, а саме за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я.
Слід зазначити, що протокол складався внаслідок саме відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Оскільки поведінка ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції давала підстави вважати, що він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, працівники поліції, керуючись ч.1 ст. 130 КУпАП та п. 2.5 Правил дорожнього руху України мали процесуальні підстави для складання відповідного протоколу, в якому зафіксовано саме факт відмови від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, а тому такі доводи апелянта не можуть свідчити про порушення порядку складання проколу та фіксування наявних в ньому відомостей.
Порядок проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначений ст. 266 КУпАП, а також затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17.12.2008 року «Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», та регулюється Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 року № 1452/735.
Згідно з п. 6 розділу І вказаної Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а також лікарем закладу охорони здоров`я.
Відповідно до тексту вказаної Інструкції, саме поліцейському надано право визначати підозру про те, чи перебуває водій в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння.
Відповідно до ст. 245 КУпАП основним завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Доводи захисника про невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам Закону, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.
За змістом ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Отже, питання наявності чи відсутності складу адміністративного правопорушення, за ознаками якого складений протокол, у діях конкретної особи, суд вирішує в межах протоколу, складеного відносно цієї особи, перевіряючи відповідність обставин, викладених у протоколі, фактичним обставинам провадження, на підставі доказів, зібраних органом, повноважним на складання протоколу.
Протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 повністю відповідає вищевказаним вимогам закону і містить у собі всі необхідні дані, в тому числі чіткий виклад суті адміністративного правопорушення, що інкримінується ОСОБА_1 , яке полягає у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, вказаний пункт Правил дорожнього руху, який порушений водієм та зазначено частину статті, якою передбачена відповідальність за допущене порушення. 
При цьому слід зазначити, що відповідно до ч.4 ст.256 КУпАП, при складанні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП. Відповідно до п. 2 розділу ІІ Інструкції, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу. 
ОСОБА_1  таким правом не скористався, протокол  хоча і підписав, проте, пояснення не надав. Доводи захисника про те, що ОСОБА_1 не підписував протокол спростовуються матеріалами справи (а.с.1). Заперечень, зауважень щодо порушень поліцейськими законодавства при складанні протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП, невідповідність внесених до протоколу даних не заявляв (а. с. 1). Протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала в порядку передбаченому чинним законодавством ОСОБА_1 не оскаржував. Тобто останній не звертався до суду із позовом в порядку, визначеному КАС України.
Копія скарги на незаконні дії працівників поліції, ксерокопію якої надав захисник в судовому засіданні апеляційного суду не містить відомостей про її відправку та отримання начальником ГУНП в Харківській області, а також відомостей щодо результатів її розгляду, а тому, апеляційний суд не може прийняти її до уваги. 
Отже, критика змісту протоколу про адміністративне правопорушення, є необґрунтованою, оскільки, окрім викладу вимог законодавства, не містять вказівок про те, що ж саме, на їх думку, поліцейськими було порушено та не вірно викладено.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Винуватість ОСОБА_1 , окрім протоколу, у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП підтверджується відеозаписом, який міститься на СD-R диску, доданому до протоколу про адміністративне правопорушення.
Як зафіксовано на відеозаписі, працівник поліції пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, а також зафіксовано факт відмови водія від огляду на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора. На запитання поліцейського чи буде ОСОБА_1 проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння або відмовляється, останній відповів, що відмовляється. 
З відеозапису вбачається, що зафіксовані події мали місце в один день, а саме 19.01.2023 року.
Цей доказ суд вважає беззаперечним щодо встановлення винуватості ОСОБА_1 .
Посилання захисника на те, що відеозапис не є безперервним, хоча і знайшло своє підтвердження, однак, на переконання суду, дана обставина жодним чином не спростовує винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП. При цьому, він містить найбільш вагому інформацію, яка має значення для прийняття обґрунтованого рішення по справі та є лише одним із доказів, на підтвердження даних, викладених у протоколі, складеному повноважною на те особою.
Посилання захисника на те, що відеозапис не є належним доказом, а відмова ОСОБА_1 недійною, так як з відеозапису не вбачається хто керував транспортним засобом, а також не були залучені свідки під час складання протоколу, не заслуговує на увагу, оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
В даному випадку працівниками поліції при складанні матеріалів про адміністративне правопорушення дотримано вимог вищезазначених норм законодавства про адміністративні правопорушення, з яких вбачається, що залучення свідків є обов`язковим лише тоді, коли у працівників поліції не має можливості застосувати засоби відеофіксації.
При наявності відеозапису відмови водія від проведення огляду на стан сп`яніння, ч. 2 ст. 266 КУпАП, в редакції Закону, яка є чинною з 17.03.2021, не вимагає присутності свідків такої відмови.
При цьому зауваження сторони захисту з приводу того, що відеофіксація події 19.01.2023 року здійснена на різні пристрої, зокрема на відео реєстратор та на особистий телефон співробітників поліції, у зв`язку з чим не можуть братися до уваги і є неналежними доказами не свідчить про його неналежність як доказу, оскільки на відеоматеріалах, які додані до протоколу про адміністративне правопорушення та містяться в матеріалах справи відображення подій, які мали місце 19.01.2023 та поставлені у провину ОСОБА_1 , відбувалися та фіксувалися у хронологічній послідовності, а не відображення їх реального часу є технічною неточністю, яка не впливає на сутність подій. На відеозаписі безперервно та повно зафіксовано відмову водія від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, неодноразового пропонування пройти огляд. 
Тобто вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення, отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівником поліції за допомогою наявних в нього технічних засобів, тому є належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.
При цьому, суд критично ставиться до тверджень сторони захисту про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено технічний засіб, яким здійснено відеозапис правопорушення, а тому він є неналежним доказом, оскільки ст. 256 КУпАП, яка визначає зміст протоколу, не передбачає необхідності зазначення у ній такої інформації. Протокол складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП та відповідно до п. 9 Інструкції містить у собі всі необхідні відомості.
Крім того, в матеріалах справи також мається рапорт інспектора СРПП ВП№2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області А.Панчішного, з якого вбачається, що під час патрулювання 19.01.2023 р. території «Замки-37»,, близько 22-40 год за адресою смт. Слобожанське надійшло звернення від громадян з ціллю перевірки того, що по вулиці Спортивна, біля будинку 12 зі сторони під`їздів стоїть ТС Мерседес днз НОМЕР_1 , в якому водій розпиває спиртні напитки разом з чоловіком та гучно себе поводить, після чого поїхали в невідомому напрямку. Після перевірки інформації та обстеження прилеглої території за адресою смт. Слобожанське, вул. Спортивна, 3, було зупинено ТЗ DAIMLER-BE № 2200, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 . В ході спілкування у водія було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинку ТЗ в медичному закладі відмовився. Залучити свідків до процедури освідування не виявилось можливим через комендантську годину. ОСОБА_1 надав п.в. ВАН 090802 від 06.09.2012 для ознайомлення, але не передав його. Транспортний засіб було припарковано за адресою смт. Слобожанське, вул. Спортивна б.3, без порушень ПДР (а.с.2). Тому доводи захисника, що ОСОБА_1 не відсторонювали від керування транспортним засобом є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та відомостям, які є в матеріалах справи. 

Також до протоколу про адміністративне правопорушення додано направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 27 березня 2021 року, в якому зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду (а.с.3).
Вказуючи на те, як повинні були діяти працівники поліції під час складання адмінпротоколу, захисник залишив поза увагою положення розділу другого Правил дорожнього руху, згідно з якими поряд з гарантованими правами водія, існують обов`язки, які водій зобов`язаний неухильно виконувати і невиконання яких тягне за собою адміністративну відповідальність.
Пункт 2.5 Правил дорожнього руху зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Невиконання названого пункту Правил, утворює склад правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП.
Вказана норма Правил дорожнього руху є обов`язком водія, а не його правом, за відмову від виконання якого передбачена адміністративна відповідальність.
Твердження з приводу відсутності у діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення та відсутності його вини, є таким, що не знайшло свого підтвердження під час перевірки доказів, які були предметом дослідження в суді 
Враховуючи, що факт керування транспортним засобом доведений, то ОСОБА_1 , як водій, не мав підстав для відмови на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння. При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що способами, визначеними чинним законодавством, зокрема, звернення з дисциплінарною скаргою до керівництва поліції для проведення службової перевірки або до правоохоронних органів, в порядку КПК України, а також до суду адміністративної юрисдикції, з позовом щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності працівників поліції, як суб`єктів, що наділені владними повноваженнями, він не звертався. Внаслідок цього, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості врахувати доводи апеляційної скарги щодо незаконності дій працівників поліції.
За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, а тому, апеляційний суд вбачає цей випадок, як свідоме ігнорування ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого ним правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.
Протокол складався внаслідок саме відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, який визначений статтею 266 КУпАП, відповідно до якої, огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків, а у разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами, такий огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Крім того, відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 12.12.2005 року «про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
Аналізуючи послідовність дій працівників поліції, вбачається, що 19.01.2023 року ОСОБА_1 керував автомобілем, був зупинений працівниками поліції. У нього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, на запропонування працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Drager» та в закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОНД», останній відмовився, а тому дії працівників поліції щодо виявлення підстав для складення протоколу відповідають вимогам ст.266 КУпАП, що вбачається з положень з вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України.
Згідно з вимогами п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави. 
Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Апеляційний суд вважає, що вимоги ч.2 ст.251, ст.256, 265-2, 266, 268 КУпАП, а також «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» поліцейськими дотримано.
Посилання в апеляційній скарзі на розгляд справи без участі ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, і розцінює їх як обраний спосіб захисту та спробу уникнути відповідальності. Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. А тому суд, керуючись положеннями статей 38, 277 КУпАП розглянув вказану справу з урахуванням відомостей, що є наявними в матеріалах справи.
При цьому, судом апеляційної інстанції, при перегляді справи, з метою забезпечення конституційних засад щодо дотримання гарантій забезпечення права на оскарження рішення було прийнято всі можливі процесуальні заходи щодо проведення апеляційного перегляду. 
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не може погодитись з обґрунтованістю таких доводів.
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник заявив клопотання про допит свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .
Допитані свідки пояснили, що вони були присутні в той момент, коли ОСОБА_1 зазначав, що він спиртних напоїв не вживав і вказали, що начебто працівники поліції не пропонували ОСОБА_1 пройти обстеження на місці зупинки чи в медзакладі. Однак, їх пояснення спростовуються матеріалами відеозапису.
Також захисник заявив клопотання про допит інспекторів поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , в задоволенні якого апеляційний суд вважає за можливе відмовити, оскільки відомості, які містяться в матеріалах справи містять достатньо доказів, які вказують на наявність в діях ОСОБА_1 ознак вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 
Дослідивши докази, що є наявними у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 апеляційний суд визнає їх належними, допустимими та такими, що відповідають вимогам статті 251 КУпАП.
Матеріали справи не містять доказів про порушення поліцейськими законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.
Таким чином, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді, а тому підстав для скасування постанови судді на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУПАП, апеляційний суд не вбачає.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. ст. 294, 295 КУпАП,--

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Зміївського районного суду Харківської області від 02.02. 2023 року по справі щодо   ОСОБА_1 , за ч.1 ст.130 КУпАП, – залишити без змін.
Апеляційну скаргу правопорушника та його захисника – залишити без задоволення.

Оскарження даної постанови в касаційному порядку у відповідності до ст. 294 КУпАП не передбачено.

Суддя Харківського апеляційного суду                                             О.М. Курило