ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року 
м. Київ

cправа №  916/4073/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Багай Н. О. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Письменна О. М., 

за участю представників:
позивача - не з`явилися, 
відповідача - не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Магвай"

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.09.2022 (колегія суддів: Поліщук Л. В. - головуючий, Богатир К. В., Таран С. В.) і рішення Господарського суду Одеської області від 17.05.2022 (суддя Цісельський О. В.) у справі

за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Магвай"
про виселення та стягнення 17 143,63 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог 

1.1. У грудні 2021 року Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Магвай" (далі - ТОВ "Магвай") про виселення відповідача з нежилої окремо розташованої будівлі загальною площею 102,4 м^2, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська, 1/4, та стягнення з відповідача неустойки за прострочення повернення об`єкта оренди у розмірі 17   143,63 грн.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані неповерненням об`єкта оренди після припинення дії договору оренди нежилого приміщення від 08.10.2018 №   573/2018 у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено.

2. Короткий зміст судових рішень 

2.1. Рішенням Господарського суду Одеської області від 17.05.2022, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.09.2022 у справі № 916/4073/21, задоволено у повному обсязі позовні вимоги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ТОВ "Магвай" про виселення відповідача з нежилої окремо розташованої будівлі загальною площею 102,4 м^2, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська, 1/4, та про стягнення з відповідача неустойки за прострочення повернення об`єкта оренди у розмірі 17 143,63 грн.

2.2. Задовольняючи позовні вимоги, господарські суди попередніх інстанцій виходили з того, що орендарем не дотримано встановленого законодавством порядку продовження строку дії договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором, а саме: не подано у встановлені строки відповідної заяви про продовження договору оренди шляхом заповнення електронної форми через особистий кабінет в електронній торговій системі разом із документами, передбаченими пунктом 113 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483 "Про деякі питання оренди державного та комунального майна" (далі - Порядок № 483), та звіту про оцінку майна, який підлягає рецензуванню відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", що відповідно до положень статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-IX унеможливлює продовження строку його дії на той самий термін і на тих самих умовах. За таких обставин господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що договір оренди від 08.10.2018 № 573/2018 припинився на підставі частини 1 статті 24 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-IX у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено. Крім того, враховуючи припинення між сторонами договірних орендних відносин та неповернення орендарем орендованого майна, а також недоведення відповідачем відсутності своєї вини у невиконанні обов`язку з повернення майна після закінчення строку дії договору оренди, господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновку про наявність правових підстав для стягнення з ТОВ "Магвай" неустойки за період невиконання обов`язку з повернення майна в розмірі подвійної орендної плати за користування майном.

3. Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї 

3.1. Не погоджуючись із постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.09.2022 та рішенням Господарського суду Одеської області від 17.05.2022 у справі № 916/4073/21, до Верховного Суду звернулося ТОВ "Магвай" з касаційною скаргою, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення.  

3.2. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, ТОВ "Магвай" зазначає, що оскаржувані судові рішення господарських судів попередніх інстанцій ухвалені з порушенням норм процесуального права та  неправильним застосуванням норм матеріального права. ТОВ "Магвай", звертаючись з касаційною скаргою, посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 3, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

3.3. На думку скаржника, на цей час відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування частини 3 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", яка повинна бути застосована при продовженні дії договорів оренди державного та комунального майна на той самий строк, на який був укладений договір. Крім того, скаржник вважає, що господарські суди попередніх інстанцій не дослідили умови договору оренди від 08.10.2018 №   573/2018.  

3.4. Департамент комунальної власності Одеської міської ради у відзиві на касаційну скаргу ТОВ "Магвай" просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення господарських судів попередніх інстанцій - без змін. На думку Департаменту комунальної власності Одеської міської, договір оренди від 08.10.2018 № 573/2018 припинився у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено.

4. Обставини справи, встановлені судами 

4.1. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що 26.09.2007 Виконавчим комітетом Одеської міської ради видано свідоцтво про право власності на нежилу окремо розташовану будівлю, яким посвідчено, що об`єкт, який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська, 1/4, в цілому належить територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради на праві комунальної власності. Об`єкт в цілому складається з нежилої 1-поверхової будівлі загальною площею 102,4 м^2, відображеної у технічному паспорті від 14.11.2006. Свідоцтво видано на підставі рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 22.08.2007 № 923.

4.2. Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим Комунальним підприємством "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості", 11.10.2007 на підставі свідоцтва проведено державну реєстрацію права комунальної власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради щодо зазначеного об`єкта.

4.3. Господарські суди зазначили, що 08.10.2018 між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради, що діяв на підставі статті 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", Положення про Департамент комунальної власності Одеської міської ради, затвердженого у новій редакції рішенням Одеської міської ради від 19.02.2013 №2752-VI, як орендодавцем та ТОВ "Магвай" як орендарем укладено договір оренди №   573/2018 нежилого приміщення, відповідно до умов якого:

- орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нежилу, окремо розташовану будівлю загальною площею 102,4 м^2, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська, 1/4. Ринкова вартість об`єкта оренди становить 693 631,00 грн (без урахування податку на додану вартість). Звіт про незалежну оцінку вартості об`єкта оренди складено Товариством з обмеженою відповідальністю "СОЛАР НОВА". Сертифікат суб`єкта оціночної діяльності виданий 03.052017 Фондом державного майна України  №   385/17 (пункт 1.1 договору оренди);

- термін дії договору оренди становить з 08.10.2018 до 08.09.2021 (пункт 1.3 договору оренди);

- орендна плата визначається на підставі статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 зі змінами та доповненнями, рішень Одеської міської ради та Виконавчого комітету Одеської міської ради. За орендоване приміщення орендар зобов`язується сплачувати орендну плату, що становить 4 591,87 грн за перший місяць після підписання договору оренди (без урахування податку на додану вартість) та є базовою ставкою орендної плати за місяць. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за минулий місяць на щомісячний індекс інфляції, що друкується Мінстатом України. Розподіл щомісячної суми орендної плати та перерахування її на рахунки балансоутримувача та орендодавця проводиться орендарем у порядку, визначеному рішенням Одеської міської ради про бюджет міста на відповідний бюджетний рік. Податок на додану вартість розраховується відповідно до вимог чинного законодавства (пункти 2.1, 2.2 договору оренди);

- після закінчення строку дії договору чи у випадку його дострокового розірвання орендар зобов`язаний у 15-денний термін передати орендодавцю приміщення за актом у належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі їх в оренду, та відшкодувати орендодавцю збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) об`єкта оренди (пункт 4.7 договору оренди);

- після закінчення строку дії договору орендар має переважне право на його продовження на нових умовах у разі належного виконання ним умов договору та за відсутності у орендодавця наміру передачі об`єкта оренди на наступний термін на конкурсних засадах (пункт 7.7 договору оренди);

- у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, що були передбачені договором (пункт 7.8 договору оренди);

- заяви, пропозиції, повідомлення, претензії стосовно змін, розірвання, припинення або продовження договору оренди на новий термін надсилаються сторонами цього договору рекомендованими або цінними листами за адресами, зазначеними у цьому договорі (пункт 7.9 договору оренди);

- дія договору припиняється внаслідок, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено (пункт 7.11 договору оренди).

4.4. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що відповідно до акта прийому-передачі нежилого приміщення за договором оренди від 08.10.2018 №   573/2018, погодженого з балансоутримувачем - Комунальним підприємством "Парки Одеси" (далі - КП "Парки Одеси"), 08.10.2018 начальником орендного відділу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради Лисаком   М.   У. та головним спеціалістом орендного відділу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради Горбатою В. М. передано ТОВ "Магвай" нежилу окремо розташовану будівлю загальною площею 102,4 м^2, що розташована за адресою: м. Одеса, вул.   Маразліївська, 1/4, технічний стан якої потребує ремонту.

4.5. 17.03.2021 рішенням Одеської міської ради № 137-VIII затверджено у новій редакції Положення про Департамент комунальної власності Одеської міської ради, відповідно до якого Департамент комунальної власності Одеської міської ради є виконавчим органом Одеської міської ради, який забезпечує реалізацію місцевої політики у сфері управління, ефективного використання та збереження майна комунальної власності територіальної громади м. Одеси; є уповноваженим органом, який є орендодавцем щодо єдиних майнових комплексів, нерухомого майна і споруд, майна, що не увійшли до статутного капіталу, перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Одеси, за виключенням майна, орендодавцем якого уповноважено бути інший виконавчий орган Одеської міської ради.

4.6. Господарськими судами зазначено, що 31.05.2021 відповідачем направлено лист № 1-31/05-21 виконуючому обов`язки директора Департаменту комунальної власності Одеської міської ради Делінському О. А., в якому ТОВ "Магвай" просило продовжити договори оренди від 08.10.2018 № 573/2018 та від 29.03.2019 № 148/2019 нежилих окремо розташованих будівель № 1/4 та №   1/5, які знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська, та укласти з ТОВ "Магвай" додаткові угоди щодо продовження таких договорів.

4.7. Господарські суди констатували, що факт отримання Департаментом комунальної власності Одеської міської ради листа ТОВ "Магвай" від 31.05.2021 підтверджується у заявах позивача.

4.8. Крім того, суди зазначили, що в матеріалах цієї справи наявний лист Департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 26.07.2021 № 01-13/3133, який направлено на адресу ТОВ "Магвай". У цьому листі позивач зазначав про те, що строк дії договору оренди закінчується 08.09.2021 та у зв`язку з цим Департамент комунальної власності Одеської міської ради вимагав протягом трьох робочих днів після завершення строку дії договору оренди здійснити фактичну передачу об`єкта комунальної власності - нежилої окремо розташованої будівлі загальною площею 102,4 м^2, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська, 1/4, (балансоутримувач - КП "Парки Одеси") співробітникам Департаменту комунальної власності Одеської міської ради за актом приймання-передачі.

4.9. Господарські суди зазначали, що позивачем не додано до матеріалів справи доказів направлення наведеного листа від 26.07.2021 на адресу ТОВ "Магвай".

4.10. КП "Парки Одеси" у листі від 09.08.2021 № 21/п-129 просило Департамент комунальної власності Одеської міської ради надати заяву орендарю (ТОВ "Магвай") про припинення договору оренди нежилого приміщення № 573/2018, яке перебуває на балансі КП "Парки Одеси", після закінчення терміну дії цього договору.

4.11. У подальшому позивачем (орендодавцем) складено лист від 22.11.2021 №   0-13/4278, адресований відповідачу (орендарю), в якому позивач повідомив відповідача про те, що строк дії договору оренди від 08.10.2018 № 573/2018 закінчився 08.09.2021, та у зв`язку з цим Департамент комунальної власності Одеської міської ради вимагав до 29.11.2021 здійснити фактичну передачу об`єкта комунальної власності - нежилої окремо розташованої будівлі загальною площею 102,4 м^2, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська, 1/4 (балансоутримувач КП "Парки Одеси"), співробітникам Департаменту комунальної власності Одеської міської за актом приймання-передачі.

4.12. 29.11.2021 співробітниками Департаменту комунальної власності Одеської міської ради проведено обстеження нежилої окремо розташованої будівлі, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська, № 1/4, під час якого встановлено, що на час проведення обстеження об`єкт оренди зачинений, не використовується, доступу в приміщення немає. За фактом проведеного обстеження складено відповідний акт з фотофіксацією.

4.13. Судами зазначено, що в матеріалах справи наявна копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яка свідчить про те, що Департаментом комунальної власності Одеської міської ради 23.11.2021 надіслано ТОВ "Магвай" рекомендований лист, і цей лист вручено ТОВ "Магвай" 30.11.2021.

4.14. Оскільки відповідач у добровільному порядку не передав орендоване приміщення Департаменту комунальної власності Одеської міської ради за актом прийому-передачі, позивач звернувся до Господарського суду Одеської області з цим позовом. Отже, спір у цій справі виник у зв`язку з наявністю чи відсутністю підстав для виселення ТОВ "Магвай" з нежилої окремо розташованої будівлі загальною площею 102,4 м^2, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська, 1/4, та стягнення неустойки за прострочення повернення об`єкта оренди. 

5. Позиція Верховного Суду 

5.1. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на таке. 

5.2. Предметом позову в цій справі є вимоги Департаменту комунальної власності Одеської міської до ТОВ "Магвай" про виселення відповідача з нежилої окремо розташованої будівлі загальною площею 102,4 м^2, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська, 1/4, та стягнення з відповідача неустойки за прострочення повернення об`єкта оренди у розмірі 17 143,63 грн.

5.3. Підставою позовних вимог, на думку Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, є те, що ТОВ "Магвай" використовує нежилу будівлю без правових підстав з огляду на закінчення строку договору оренди, на який його було укладено.

5.4. Верховний Суд зазначає, що оскільки предметом спору в цій справі, зокрема, є виселення відповідача із займаного ним нежилого приміщення після припинення дії договору оренди, то під час розгляду цієї справи господарським судам необхідно було установити правові підстави перебування відповідача у приміщенні власника та у випадку відсутності таких правових підстав - поновити порушене право позивача.

5.5. Частиною 1 статі 74 Господарського процесуального кодексу України установлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 

5.6. Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

5.7. Задовольняючи позовні вимоги, господарські суди попередніх інстанцій виходили з того, що орендарем не дотримано встановленого законодавством порядку продовження строку дії договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

5.8. ТОВ "Магвай" не погоджується із такими висновками господарських судів попередніх інстанцій, а тому звернулося з касаційною скаргою. ТОВ "Магвай", звертаючись із касаційною скаргою, посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 3, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

5.9. Відповідно до частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України

5.10. На думку скаржника, на цей час відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування частини 3 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", яка повинна бути застосована при продовженні дії договорів оренди державного та комунального майна на той самий строк, на який був укладений договір.

5.11. Перевіривши та надавши оцінку наведеним доводам скаржника, Верховний Суд зазначає таке. 

5.12.  Статтею 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

5.13. Верховний Суд зазначає, що 03.10.2019 Верховною Радою України було прийнято Закон України "Про оренду державного та комунального майна" №   157-ІХ. В  розділі "Прикінцеві та перехідні положення" зазначеного Закону передбачено, що він набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію з 01.01.2020 (за виключенням окремих зазначених норм).

5.14. При цьому пунктом 5 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону було визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про оренду державного та комунального майна" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 30, ст. 416 із наступними змінами) з дня введення в дію цього Закону.

5.15. Враховуючи опублікування тексту Закону України від 03.10.2019 №   157-ІХ в офіційному виданні "Голос України" 26.12.2019, цей Закон набрав чинності 27.12.2019 і, відповідно до наведених приписів, введений в дію з 01.02.2020, а отже з цієї дати підлягають застосуванню його приписи (за виключенням норм, зазначених в розділі "Прикінцеві та перехідні положення").

5.16. При цьому, за загальним правилом, якщо прийнятим нормативним актом порівняно з попереднім змінюється правове регулювання відносин в тій чи іншій сфері, то нові норми застосовуються з дати набрання ними чинності, якщо інше не визначено в самому нормативному акті.

5.17. Разом з тим Верховний Суд звертає увагу на те, що в пункті 2 розділу Закону України від 03.10.2019 № 157-ІХ "Прикінцеві та перехідні положення" передбачено, що договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим Законом, до дати, яка наступить раніше: набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України чи рішенням представницького органу місцевого самоврядування (щодо договорів оренди комунального майна, розташованого в межах відповідної територіальної громади), передбаченим абзацом 5 частини 2 статті 18 цього Закону, або 01.07.2020. Після настання однієї з дат, яка відповідно до цього пункту наступить раніше, але у будь-якому випадку не раніше дня введення в дію цього Закону, договори оренди продовжуються в порядку, визначеному цим Законом. Договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені.

5.18. Таким чином, законодавець передбачив умови та порядок продовження дії договорів, які були укладені відповідно до положень Закону України від 10.04.1992 № 2269-XII.

5.19. Установлені фактичні обставини у цій справі свідчать про те, що строк дії договору оренди нежилого приміщення від 08.10.2018 № 573/2018, укладеного між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та ТОВ "Магвай", визначений до 08.09.2021. 

5.20. Оскільки строк дії договору оренди від 08.10.2018 № 573/2018 визначено його сторонами до  08.09.2021 включно, тобто він закінчувався після 01.07.2020, то господарські суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що в цьому випадку до спірних правовідносин слід застосувати положення Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-ІХ. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 06.10.2021 у справі № 907/720/20, від 09.11.2021 у справі № 908/2637/20.

5.21. Верховний Суд зазначає, що статтею 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-ІХ визначено порядок продовження договору оренди.

5.22. Відповідно до частин 1-5 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-ІХ продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону, крім випадків, передбачених частиною 2 цієї статті.

Без проведення аукціону можуть бути продовжені договори, які: укладені та продовжуються вперше, за умови, якщо строк оренди за такими договорами становить п`ять років або менше; укладені без проведення аукціону з установами, організаціями, передбаченими частиною 1 статті 15 цього Закону; укладені без проведення аукціону з підприємствами, установами, організаціями, передбаченими частиною другою статті 15 цього Закону відповідно до вимог статті 15 цього Закону, крім випадків, передбачених абзацами одинадцятим та дванадцятим частини другої статті 15 цього Закону; укладені з підприємствами, установами, організаціями, що надають соціально важливі послуги населенню, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, додатковий перелік яких може бути визначений представницькими органами місцевого самоврядування згідно із законодавством.

Договори оренди можуть бути продовжені на той самий строк, на який вони були укладені, на підставі заяви орендаря про продовження договору, поданої орендодавцю не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди.

Рішення про продовження договору оренди державного майна, передбаченого частиною 2 цієї статті, і рішення про відмову у продовженні договору оренди державного майна приймаються орендодавцем. Рішення про продовження договору оренди комунального майна, передбаченого частиною 2 цієї статті, та рішення про відмову у продовженні договору оренди комунального майна приймаються орендодавцем або представницьким органом місцевого самоврядування чи визначеними ним органами у випадках, встановлених рішенням представницького органу місцевого самоврядування.

Граничний строк прийняття рішень, передбачених частиною 4 цієї статті, за умови їх прийняття орендодавцем, становить 30 календарних днів з дати отримання заяви і документів від орендаря. Граничний строк прийняття рішень, передбачених частиною четвертою цієї статті, за умови їх прийняття або погодження представницьким органом самоврядування чи визначеними ним органами, становить 60 календарних днів з дати отримання заяви і документів від орендаря.

5.23. Крім того, частинами 7-8 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-ІХ встановлено, що договори, що продовжуються відповідно до частини 2 цієї статті, продовжуються на тих самих умовах, на яких були укладені договори оренди, що продовжуються, з урахуванням вимог цього Закону та Порядку передачі майна в оренду. Орендна плата за договором, який може бути продовжений відповідно до частини 2 цієї статті, встановлюється одним із таких способів: на рівні останньої місячної орендної плати, встановленої договором, що продовжується, якщо такий договір було укладено на аукціоні або конкурсі; на підставі застосування чинної на момент продовження договору орендної ставки до ринкової вартості об`єкта оренди, оцінка якого має бути здійснена на замовлення орендаря в порядку, визначеному цим Законом та Методикою розрахунку орендної плати, крім випадків, коли розмір такої орендної плати є нижчим за розмір орендної плати договору, що продовжується. У такому разі орендна плата встановлюється на рівні останньої місячної орендної плати, встановленої договором, що продовжується.

Орендар, який звертається із заявою про продовження договору оренди відповідно до абзацу 4 частини 7 цієї статті, зобов`язаний разом із такою заявою надати орендодавцю звіт про оцінку майна та рецензію на цей звіт. Порядком передачі майна в оренду (для державного майна) або рішенням представницького органу місцевого самоврядування (для комунального майна) на орендаря може бути покладений обов`язок подачі додаткових документів разом із заявою про продовження договору оренди, що продовжується відповідно до частини 2 цієї статті.

5.24. Крім того, пунктом 134 Порядку № 483 передбачено, що продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону або без проведення аукціону в передбачених Законом випадках.

5.25. Відповідно до пункту 135 Порядку № 483 орендар, який має право продовжити договір оренди без проведення аукціону, звертається до орендодавця із заявою про продовження договору оренди не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди. Якщо орендар не подав заяву про продовження договору оренди у зазначений строк, то орендодавець не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії договору оренди повідомляє орендаря про те, що договір оренди підлягає припиненню на підставі закінчення строку, на який його було укладено, у зв`язку з тим, що орендар не подав відповідну заяву у визначений Законом строк, та про необхідність звільнення орендованого приміщення і підписання акта приймання-передачі (повернення з оренди) орендованого майна.

5.26. Пунктом 136 Порядку № 483 передбачено, що заява подається шляхом заповнення електронної форми через особистий кабінет в електронній торговій системі. Орендар додає до заяви документи, передбачені пунктом 113 цього Порядку та звіт про оцінку майна. Рецензування звіту про оцінку майна здійснюється відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

5.27. Однак встановлені судами фактичні обставини у цій справі свідчать про те, що орендарем не було дотримано передбаченого законодавством порядку продовження строку дії договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах, які були визначені договором, а саме: не подано у встановлені строки відповідної заяви про продовження договору оренди шляхом заповнення електронної форми через особистий кабінет в електронній торговій системі разом із документами, передбаченими пунктом 113 Порядку № 483, та звітом про оцінку майна, який підлягає рецензуванню відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

5.28. Отже, наведені установлені фактичні обставини у цій справі свідчать про те, що в цьому випадку відсутні правові підстави для продовження договору оренди. Тому господарські суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що договір оренди від 08.10.2018 № 573/2018 припинився на підставі частини 1 статті 24 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-IX у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено.

5.29. З урахуванням викладеного наведені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не підтвердилася під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень господарських судів попередніх інстанцій з цих підстав.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України

5.30. ТОВ "Магвай" вважає, що господарські суди попередніх інстанцій не дослідили умови договору оренди нежилого приміщення від 08.10.2018 №   573/2018, а саме пункти 7.8 - 7.9 цього договору.   

5.31. Перевіривши наведені доводи скаржника, колегія суддів зазначає, що такі доводи спростовуються змістом оскаржуваних судових рішень, які містять оцінку наведених пунктів договору оренди нежилого приміщення від 08.10.2018 № 573/2018.

5.32. Крім того, відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

5.33. Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.

5.34. Таким чином, за змістом пункту 1 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права у виді недослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.

5.35. За таких обставин недостатніми є доводи скаржника про неповне дослідження судом зібраних у справі доказів за умови непідтвердження підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15.11.2022 у справі № 902/19/22, від 21.06.2022 у справі № 904/5663/21, від 19.11.2020 у справі № 910/12765/19, від 05.11.2020 у справі № 922/3472/19, від 10.11.2020 у справі № 912/441/18, від 19.11.2020 у справі № 912/217/18.

5.36. При цьому саме тільки посилання скаржника на те, що суди не в повному обсязі дослідили докази та не з`ясували обставини справи без належного обґрунтування не можуть ставити під сумнів судові рішення. 

5.37. Разом з тим Верховний Суд зазначає, що зміст касаційної скарги не містить доводів щодо неправильності розрахунку заявленої до стягнення з відповідача пені у розмірі 17 143,63 грн. А тому з урахуванням положень статті 300 Господарського процесуального кодексу України Верховний Суд переглядає у касаційному порядку судові рішення господарських судів попередніх інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги. Водночас господарські суди попередніх інстанцій, перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем , визнали його обґрунтованим. 

5.38. Верховний Суд зазначає, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків господарських судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у цій справі. Верховний Суд також констатує, що деякі доводи касаційної скарги стосуються з`ясування обставин, вже встановлених господарськими судами попередніх інстанцій, та переоцінки вже оцінених ними доказів у справі, тому не можуть бути враховані судом касаційної інстанції згідно з положеннями частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України. 

5.39. Отже, наведені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не підтвердилися під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень господарських судів попередніх інстанцій з цих підстав.

5.40. Крім того, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. У цій справі Верховний Суд дійшов висновку, що скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують висновків господарських судів попередніх інстанцій. 

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до частин 1- 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

6.3. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

6.4. За змістом частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

6.5. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не підтвердилися, не спростовують висновків господарських судів попередніх інстанцій, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

7. Судові витрати 

7.1. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку, передбаченому статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд  

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Магвай" залишити без задоволення.  

2. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.09.2022 та рішення Господарського суду Одеської області від 17.05.2022 у справі №   916/4073/21 залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                        Н. О. Багай

Судді                                                                                                    Т. Б. Дроботова

                                                                                                             
        Ю. Я. Чумак