Постанова
Іменем  України
15 лютого 2023 року
м. Київ
справа № 202/3058/19
провадження № 61-9394св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Зайцева А. Ю., Коротуна В. М., Русинчука М. М., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5 , Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, Департамент адміністративних послуг Дніпровської міської ради,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 24 грудня 2019  року в складі судді Слюсар Л. П. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 січня 2021 року в складі колегії суддів: Красвітної Т. П., Свистунової О. В., Єлізаренко І. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та просила: визнати недійсним свідоцтво про право власності, серія та номер: б/н, видане 26 березня 2001 року виконкомом міської Ради народних депутатів на ім`я ОСОБА_2 про приватизацію квартири АДРЕСА_1 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу цієї квартири, укладений між відповідачами;припинити право власності ОСОБА_3 на квартиру; скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_6 , проведену на підставі свідоцтва про право власності від 26 березня 2001  року;  скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру за   ОСОБА_3 , проведену на підставі договору купівлі-продажу від 23 квітня 2018 року; та визнати за нею право користування квартирою.
Позов обґрунтовувала тим, що з 1978 року вона проживала та була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 . Наймачем квартири була її мати ОСОБА_7 , яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. 
Маючи намір приватизувати цю квартиру, вона звернулася до Індустріальної районної в місті Дніпрі ради з заявою про заміну наймача квартири. Рішенням виконавчого комітету Індустріальної районної в місті Дніпрі ради від 23 серпня 2017 року їй надано дозвіл на зміну договору найму квартири.
Разом з тим, у березні 2018 року вона дізналася, що 22 лютого 2018 року здійснено державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за   ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 26  березня 2001 року виконкомом міської Ради народних депутатів, а 23  квітня 2018 року ОСОБА_2 відчужила квартиру ОСОБА_3 .
Посилаючись на те, що вказане свідоцтво про право власності відповідним органом приватизації не видавалось, є підробленим, а отже ОСОБА_2 не набула права власності на спірну квартиру і не мала права її відчужувати, просила позов задовольнити.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 24  грудня 2019 року позов задоволено частково.
Визнано недійсним свідоцтво про право власності, серія та номер: б/н, видане 26 березня 2001 року виконкомом міської Ради народних депутатів на ім`я ОСОБА_2 про приватизацію житла за адресою: АДРЕСА_2 .
Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та   ОСОБА_3 , посвідчений 23 квітня 2018 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шатковською І. Ю. та  припинено право власності ОСОБА_3 , зареєстроване на підставі цього договору.
Скасовано державні реєстраціїправа власності на цю квартиру за   ОСОБА_2 , проведену на підставі свідоцтва про право власності, виданого 26 березня 2001 року виконкомом міської Ради народних депутатів, та за ОСОБА_8 , проведену на підставі договору купівлі-продажу, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 40771742.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не набула у встановленому законом порядку право власності на спірну квартиру, оскільки рішення про приватизацію квартири Дніпровською міською радою чи уповноваженим нею органом не  приймалось, тому не мала права відчужувати цю квартиру на користь ОСОБА_3 .
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 січня 2021 року рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 24 грудня 2019  року в частині визнання недійсним свідоцтва про право власності, припинення права власності скасовано й ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог.
В іншій оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Змінено розподіл судових витрат.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що свідоцтво про право власності на спірну квартиру органом приватизації не видавалось, не  є  правочином, тому підстав для визнання його недійсним немає, як  і  немає підстав для задоволення позовної вимоги про припинення права власності ОСОБА_3 на квартиру, оскільки це є неефективним способом захисту.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У червні 2021 року ОСОБА_2  надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права(пункт 3  частини другої статті 389 ЦПК України), просить скасувати рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 24 грудня 2019  року та постанову Харківського апеляційного суду від  06 липня 2021 року й ухвалити нове рішення про відмову в задоволення позову.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди неповно з'ясували обставини, які  мають значення для правильного вирішення справи, не врахували, що матеріали справи не містять доказів, що свідоцтво про право власності на  спірну квартиру органом приватизації не приймалось, тому дійшли помилкового висновку, що таке свідоцтво має ознаки фальсифікації.
Касаційна скарга не містить доводів щодо необґрунтованості висновків судів у  частині відмовлених позовних вимог, тому в цій частині судові рішення в  касаційному порядку не переглядаються.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 16 червня 2021 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
13 липня 2021 року справа № 202/3058/19 надійшла до Верховного Суду.
Позивач надіслав відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 07 лютого 2023 року справу призначено до  судового розгляду.
Позиція Верховного Суду
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Фактичні обставини, встановлені судами
Установлено, що у вересні 1978 року сім`я ОСОБА_7 (наймач) у складі п`яти осіб: чоловіка ОСОБА_9 , доньки ОСОБА_10 , сина ОСОБА_11 та  доньки ОСОБА_12 була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 .
З 06 травня 1993 року ОСОБА_2 зареєстрована у квартирі АДРЕСА_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 помер.
Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 05  жовтня 2016 року в справі № 202/4992/16-ц відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визначення порядку користування вищевказаною квартирою та зміну договору найму.
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2017 року в справі № 202/1799/17 визнано безвісно відсутнім ОСОБА_11 з 01 січня 2016 року.
Станом на 30 червня 2017 року в квартирі АДРЕСА_1 були зареєстровані позивач ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 та неповнолітній син позивача ОСОБА_5 . 
Рішенням виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради від 23 серпня 2017 року № 309 «Про надання дозволу на зміну договору найму жилих приміщень» надано дозвіл Комунальному виробничому житловому ремонтно-експлуатаційному підприємству Індустріального району на зміну договору найму квартири АДРЕСА_1 на ОСОБА_1 у складі сім`ї: ОСОБА_13 (дочка), ОСОБА_14 (син), у зв`язку зі смертю наймача ОСОБА_7 .
Водночас 22 лютого 2018 року державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради проведено реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 26 березня 2001 року виконкомом міської Ради народних депутатів міста Дніпропетровська згідно з розпорядженням (наказом) від 26 березня 2001 року №1/1821/01.
23 квітня 2018 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу відчужила цю квартиру ОСОБА_3 .
Відповідно до листів Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 02 квітня 2018 року та від 10 квітня 2018 року, інформація щодо приватизації квартири   АДРЕСА_1 відсутня, свідоцтво про право власності на цю квартиру органом приватизації не видавалось.
За заявою    ОСОБА_1 щодо перевірки законності приватизації нерухомого майна Дніпропетровською місцевою прокуратурою № 1 Дніпропетровської області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за  № 42018042630000115 від 03 квітня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190 КК України.
Згідно з листом Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради листом від 10 квітня 2019 року № 5/5-66, 23 квітня 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_4 знято з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , за заявою нового власника.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно зі статтями 15 та 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до  суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у  разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.
За змістом статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.
Тобто, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не  була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до  вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в  тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.
Статтею 345 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що  є  в  комунальній власності. 
Згідно з частинами першою та третьою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у  повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир будинків) у  власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що  приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону.
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суди встановили, що позивач на підставі рішення виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради від 23 серпня 2017 року є  наймачем квартири   АДРЕСА_1 , власником якої є Дніпровська міська рада.
Рішення про приватизацію цієї квартири уповноваженими на це органами не  приймалося. Свідоцтво про право власності на житло від 26 березня 2001  року виконкомом міської Ради народних депутатів міста Дніпропетровська не видавалося, є підробленим. Наведені обставини відповідачі не спростували.
Таким чином, установивши, що ОСОБА_2 у встановленому законом порядку право власності на спірну квартиру не набувала, а відтак не мала повноважень відчужувати її ОСОБА_3 , суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_1 в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та скасування державної реєстрації, оскільки це  забезпечить реальне відновлення порушеного права позивача на користування квартирою.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки зводяться до незгоди заявника з висновками судів та  стосуються переоцінки доказів, щов силу вимог статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо рішення, переглянуте в  передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріально і процесуального права.
Судові рішення в оскаржуваній частині відповідають вимогам закону й підстав для їх скасування немає.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в частині позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та скасування державної реєстрації без змін.
Щодо судових витрат
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат. 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 24  грудня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26  січня 2021 року в частині позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та скасування державної реєстрації залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,  є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	М. Є. Червинська	
Судді:	А. Ю. Зайцев В. М. Коротун М. М. Русинчук М. Ю. Тітов