ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9261/22 Справа № 204/5433/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Дубіжанська Т.О. Суддя у 2-й інстанції - Зайцева С. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2022 року                                        місто Дніпро Дніпропетровської області 
Єдиний унікальний номер 204/5433/19
Номер провадження 22-ц/803/9261/22
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів: Биліни Т.І., Максюти Ж.І.
за участю секретаря: Паромової О.О.
учасники справи : 
заявник – Дніпровська міська рада
заінтересовані особи – Третя Дніпровська державна нотаріальна контора Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі Дніпропетровської області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на ухвалу Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 11 липня 2022 року головуючого судді Дубіжанської Т.О. по цивільній справі про визнання спадщини відумерлою,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2019 року Дніпровська міська рада звернулася до суду з заявою, в якій, з урахуванням уточнення, просили визнати відумерлою спадщину, що складається з квартири АДРЕСА_1 , що залишилася після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , та передати її у власність територіальної громади міста Дніпра, в особі Дніпровської міської ради.

Ухвалою Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 11 липня 2022 року заяву Дніпровської міської ради, заінтересовані особи: Третя Дніпровська державна нотаріальна контора Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_1 , про визнання спадщини відумерлою – залишено без розгляду. Роз`яснено заявнику, що він має право подати позов на загальних підставах.

В апеляційній скарзі голова Дніпровської міської ради просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на необґрунтованість судового рішення, порушення норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування доводів скарги, зокрема зазначено, що судом першої інстанції належним чином не перевірено, чи дійсно ОСОБА_1 належить до кола спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_2 , оскільки саме по собі подання особою заяви про прийняття спадщини не підтверджує належність її до кола спадкоємців, що узгоджується з висновками Верховного Суду у постанові від 21 жовтня 2020 року по справі № 526/1468/18. В матеріалах справи відсутні документи на підтвердження факту родинних відносин ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Спірна квартира належить не тільки ОСОБА_4 , а і ОСОБА_3 , після смерті якої до нотаріальної контори ніхто не звертався, спадкова справа до її майна не відкривалася та свідоцтва про право на спадщину не видавалося. Залишаючи заяву про спадщину відумерлою без розгляду, судом не зазначено, який спір існує між Дніпровською міською радою та ОСОБА_1 щодо Ѕ частини спірної квартири.
Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні апеляційного суду представник Дніпровської міської ради Ревякіна Н.М. підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.
Представник Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Лопатіна Г. І. не з`явилися, належним чином були повідомлені про  дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявника, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що заявник звернувся до суду з вимогою про визнання спадщини відумерлою, яка складається з квартири АДРЕСА_1 , що залишилася після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , та передання її у власність територіальної громади міста Дніпра, в особі Дніпровської міської ради.
З відповіді Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори № 959/02-14 від 15 квітня 2022 року, вбачається, що 26 лютого 2014 року за заявою № 327 від імені ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 про прийняття спадщини до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 Тарасенка ОСОБА_5 , було відкрито спадкову справу за № 118/2014 (а.с.74). 
Із заявою про відмову/прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , до Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори ніхто не звертався, спадкова справа до майна померлої ОСОБА_3 не відкривалася та свідоцтва про право на спадщину за законом/заповітом не видавалися.
З матеріалів наданих Третьою Дніпровською державною нотаріальною конторою вбачається, що за спірним майном після смерті ОСОБА_2 є спадкоємець ОСОБА_1 , яка відповідно до своєї заяви від 26 лютого 2014 року прийняла спадщину.
Залишаючи заяву Дніпровської міської ради про визнання спадщини відумерлою без розгляду, суд першої інстанції дійшов висновку, що у даній справі існує спір про право, оскільки виник спір щодо спадкування.

З таким висновком суду погоджується і суд апеляційної інстанції, враховуючи наступне.
Частиною першої статті 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
За пунктом 8 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання спадщини відумерлою.

Статтею 1277 ЦК України передбачено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.
Заява про визнання спадщини відумерлою може також бути подана кредитором спадкодавця, а якщо до складу спадщини входять земельні ділянки сільськогосподарського призначення - власниками або користувачами суміжних земельних ділянок. У такому разі суд залучає до розгляду справи органи місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини та/або за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини.
Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.
Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.
Тобто, правовими підставами визнання спадщини відумерлою можуть бути: відсутність спадкоємців за заповітом та (або) за законом; позбавлення їх права на спадкування або усунення від права на спадкування; відмова від прийняття спадщини спадкоємцями за заповітом та (або) за законом; неприйняття спадщини спадкоємцями за заповітом та (або) за законом.
Аналіз статті 1277 ЦК України дає підстави дійти висновку про те, що для набуття майном статусу відумерлого, по-перше, необхідна відсутність спадкоємців, або ж їх відмова від прийняття спадщини. По-друге, звернення до суду з відповідною заявою після спливу одного року з часу відкриття спадщини. І по-третє, статус відумерлого майна повинен бути встановлений відповідним судовим рішення.
Згідно зі статтею 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд на підставі частини шостої статті 235 ЦПК України залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.
За частиною 1 статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Таким чином, обов`язковою умовою для визнання спадщини відумерлою є встановлена обставина відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, або усунення таких спадкоємців від права на спадкування, або існують наявна відмова спадкоємців від прийняття спадщини чи факт її не прийняття такими особами.
Відповідно частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно частини 1статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Частиною першою статті 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
Із наданої копії матеріалів спадкової справи № 118/2014 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 Тарасенка ОСОБА_5 , наданої на запит суду Третьою Дніпровською державною нотаріальною конторою, вбачається, що після смерті ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини зверталася двоюрідна сестра ОСОБА_1 (а.с.74 звр).
Дніпровською міською радою подано заяву в порядку окремого провадження, а під час розгляду заяви встановлено наявність особи, яка подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , тому вказана заява не підлягає розгляду у порядку окремого провадження, наявний спір про право, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження.
Висновок суду першої інстанції про те, що під час розгляду справи судом встановлено наявність спору про право, тому заява Дніпровської міської ради підлягає залишенню без розгляду, відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Так, відповідно до статті 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.
Згідно з частиною 6 статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про визнання спадщини відумерлою в порядку окремого провадження є те, що під час вирішення цього питання не встановлено існування спору про право цивільне.
Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. 
Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.
Висновок щодо застосування положень частини 6 статті 294 ЦПК України викладений в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 грудня 2019 року у справі № 175/423/18.
Отже, вирішення питання про визнання спадщини відумерлою не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження, оскільки із поданої заяви встановлено спір про право, що підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження.
Доводи апеляційної скарги про відсутність спору про право є такими, що не узгоджуються з матеріалами справи та не спростовують висновки суду першої інстанції.
Посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року по справі № 526/1468/18 не є слушними ,оскільки встановлення обставин ,чи дійсно особа належить до кола спадкоємців після смерті спадкодавця мала істотне значення для формування належного суб`єктного складу учасників при розгляді справи про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини .
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд –

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради – залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 11 липня 2022 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 03 січня 2023 року . 

Судді: