УХВАЛА

26 грудня 2022 року 
м. Київ
справа № 200/5541/20-а
адміністративне провадження № К/990/35267/22 
Верховний Суд у складі  Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Мороз Л.Л.,
суддів: Рибачука А.І.,  Бучик А.Ю., 
перевіривши касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2022 у справі № 200/5541/20-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
У 2020 році ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області (далі також - відповідач), у якому просив:
-   визнати протиправним наказ № 2771-СГ від 28.04.2020 про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою, прийнятий відповідачем,
-   зобов`язати відповідача повторно розглянути клопотання про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Миколаївської міської ради (колишня Малинівська сільська рада) Слов`янського району Донецької області,
-   стягнути із відповідач судові витрати, понесені на сплату судового збору та послуг адвоката у зв`язку із наданням професійної правничої допомоги у розмірі 5 000 гривень.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14.09.2020 позов задоволено.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09.11.2022 заяву позивача про заміну сторони у виконавчому провадженні задоволено:
-   замінено сторону виконавчого провадження у справі 200/5541/20-а - Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області на Миколаївську міську раду Краматорського району Донецької області.
Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2022 апеляційну скаргу Миколаївської міської ради Краматорського району Донецької області на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 09.11.2021 задоволено:
-   ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 09.11.2021 у справі № 200/5541/20-а скасовано;
-   у задоволенні заяви відповідача про заміну сторони виконавчого провадження у справі № 200/5541/20-а відмовлено
Не погоджуючись із постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2022, відповідач оскаржив її у касаційному порядку.
Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд, дійшов такого висновку.
Скасовуючи ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 09.11.2021 та постановляючи нову постанову про відмову у задоволенні заяви відповідача про заміну сторони у виконавчому провадженні, суд апеляційної інстанції виходив з того, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14.09.2020 у справі № 200/5541/20-а відповідачем 09.04.2021 повторно було розглянуто клопотання позивача про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки площею 2, 000 га для ведення особистого селянського господарства на території Миколаївської міської ради Слов`янського району Донецької області і видано наказ за № 796 СГ про відмову у наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою і про ці обставини було повідомлено відділ примусового виконання рішень листом від 14.04.2021 за № 11-5-0.61-1732/2-21.
Згідно до пункту 5 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
Згідно частини другої статті 333 КАС України встановлює, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Так, згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно до частин першої та другої статті 15 Закону № 1404-VIII сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
Згідно до абзацу 1 частини п`ятої статті 15 Закону № 1404-VIII у разі вибуття однієї зі сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва. Під ним розуміють перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права до іншого. При цьому обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, уповноважений відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.
У спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані із здійсненням функції від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувалися ліквідованим органом, не можуть бути припинені та підлягають передачі іншим державним органам, за винятком того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі.
У разі ж відсутності правонаступників суд повинен залучити до участі у справі орган, до компетенції якого належить ухвалення рішення про усунення порушень прав, свобод чи інтересів позивача. У разі зменшення обсягу компетенції суб`єкта владних повноважень, не пов`язаного з припиненням його діяльності, до участі у справі як другий відповідач суд залучає іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого передані або належать функції чи повноваження щодо вирішення питання про відновлення порушених прав, свобод чи інтересів позивача.
Так, підпунктом 58 п. 4 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» № 1423, що набув чинності 27.05.2021, доповнено розділ X «Перехідні положення» Земельного кодексу України пунктом 24, яким передбачено, що з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель визначених цим пунктом.
Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.
З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними.
За таких обставин Держгеокадастр та його територіальні органи втратили значну частину свої повноважень, зокрема розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення. Про що і доцільно зазначив суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові.
Судом апеляційної інстанції було встановлено, що рішення суду першої інстанції відповідачем у цій справі виконано, а відтак відпала необхідність заміни сторони у виконавчому провадженні у цій справі з відповідача на Миколаївську міську раду Краматорського району Донецької області.
Також суд апеляційної інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що дія Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» № 1423, за якою повноваження щодо розпорядження спірною земельною ділянкою переходила до Миколаївської міської ради Краматорського району Донецької області, розпочалась з 27.05.2021, тобто вже після видання наказу № 796-СГ відповідачем.
З огляду на те, що рішення у цій справі виконано, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви відповідача про заміну сторони у виконавчому провадженні у цій справі.
Таким чином, подана касаційна скарга є необґрунтованою. Правильне застосовування апеляційним судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що, у свою чергу, у розумінні частини другої статті 333 КАС України є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.
Керуючись ст. 333 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2022 у справі № 200/5541/20-а.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною і не оскаржується.

Судді	Л.Л. Мороз А.І. Рибачук  А.Ю. Бучик