Постанова
Іменем України
 
Єдиний унікальний номер справи 756/2114/21	 	
Номер провадження  22-ц/824/3217/2023	
Головуючий у суді першої інстанції  Жук М. В.	
Доповідач у суді апеляційної інстанції  Поливач Л. Д.	
20 лютого 2023 року                                                                                          місто Київ
Номер справи 756/2114/21
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),  Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І., 
 
сторони: 
 
позивач                      ОСОБА_1 
відповідач                 Акціонерне товариство «Універсал Банк»
 
розглянув у приміщенні Київського апеляційного суду в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників) апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 07 лютого 2022 року, ухвалене у складі судді Жука М.В., в приміщенні Оболонського районного суду міста Києва, інформація про дату складення повного рішення не зазначена,
 
у с т а н о в и в :
 
У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі - АТ «Універсал Банк», Банк) про стягнення грошових коштів у розмірі 25934,37 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є клієнтом відповідача, а 09.02.2019 з його банківської карти № НОМЕР_1 було безпідставно списано грошові кошти в сумі 44458,92 грн. Вказував, що як пізніше було встановлено, ці грошові кошти списані компанією Google Express за придбання товару в магазині Target у кількості 36 операцій, де кожна відбулась на суму 1234,97 грн (45,49 дол.США), а самі списання були проведені без підтвердження зі сторони позивача та без підтвердження AVS позивача.
Після тривалого спілкування із представниками банку щодо безпідставного списання грошових коштів із карткового рахунку позивача останній, не погодившись із позицією банку, у травні 2019 року звернувся до суду із позовом про визнання нечесною підприємницької практики, визнання реклами недобросовісною та стягнення збитків (справа №756/7557/19). 25.09.2019 відповідачем було добровільно повернуто йому грошові кошти в сумі 18524,55 грн (результат оскарження 15 спірних транзакцій). Зазначив, що ухваленим у вказаній вище справи рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 23 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 01 жовтня 2020 року, йому було відмовлено у задоволенні пред`явленого до Банку позову. Проте, суд апеляційної інстанції у своєму рішенні зазначив, що дії відповідача щодо відмови в поверненні грошових коштів є незаконними та послався на відповідні норми законодавства, які врегульовують питання безпідставного списання банками грошових коштів. Зважаючи на обставини встановлені вказаним судовим рішенням, яке набрало законної сили, а також враховуючи положення спеціального законодавства, що регулюють  спірні відносини, ОСОБА_1 вважав, що Банк зобов`язаний повернути йому іншу частину незаконно списаних з його картки грошових коштів у розмірі 25934,37 грн, у зв`язку із чим змушений був звернутись до суду із цим позовом.
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 07 лютого 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з АТ «Універсал Банк» на користь позивача 25934,37 грн та 908 грн суми сплаченого судового збору.
Дане рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що сторонами у цій справі визнавалась та обставина, що 25.09.2019 Банком було повернуто позивачу 18524,55 грн у рахунок відшкодування списаних коштів по 15 спірним транзакціям за наслідками їх оскарження. Тому, зважаючи на приписи спеціального законодавства, а також на обставини, установлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, щодо безпідставного списання Банком грошових коштів з рахунку позивача за спірними транзакціями, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову у цій справі.
Не погодившись із вказаним рішенням, АТ «Універсал Банк» подало апеляційну скаргу, у якій посилалось на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи при вирішенні спору, а також на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, у зв`язку із чим просило скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
В обґрунтування доводів поданої апеляційної скарги заявник вказував на те, що вирішуючи спір у цій справі, місцевий суд не врахував, що спірні операції були здійснені з використанням сайтів в Інтернеті шляхом введення реквізитів платіжної картки позивача та відповідного CVV коду, вказаної на зворотній сторони платіжної картки. Перша транзакція відбулась з авторизацією, а саме із внесенням повного номеру платіжної картки та CVV коду - аутентифікаційних даних. Пунктом 5.8.3 Умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» (у редакції чинній на день проведення спірних транзакцій) було передбачено, що клієнт погоджується, що використання аутентифікаційних даних, в тому числі згенерованих банком унікальних кодів, які направляють клієнту на його номер телефону та/або в його пристрій, з використанням якого здійснюється отримання клієнтом послуг, є здійсненням його ідентифікації з подальшим наданням права здійснювати операції за договором через Інтернет, в тому числі з використанням мобільного додатку, а отриманий електронний підпис клієнта прирівнюється до власноручного підпису клієнта. 
Вказував, що у підтвердження цього банком було надано до відзиву витяг із програмних комплексів, де відображалося введення 09.09.2019 о 19:18:57 CVV коду, що є авторизацією транзакції. Тобто, надання першій транзакції аутентифікаційних даних надало можливість провести подальші операції, а введення CVV коду та номеру картки надає можливість здійснення подальших операцій без повторної авторизації. Відтак, оскільки згідно з п.8.11 Умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» клієнт несе відповідальність за всі проведені операції з використанням передбачених договором засобів його ідентифікації і аутентифікації, надання позивачем торговій точці аутентифікаційних даних по його картці надало можливість торговій точці провести подальші операції, а тому такі операції визнаються підтвердженими клієнтом та ініційованими ним власноруч.
Окрім того вказував, що місцевим судом не було належним чином враховано ті обставини, що Банком на виконання умов договору було направлено позивачу push-повідомлення про проведення усіх транзакцій, що відбувалися 09.02.2019. Проте позивачем було отримано усі повідомлення по здійсненим платежам 09.02.2019, але карту було заблоковано лише 12.02.2019. Більше того, клієнт мав можливість заблокувати карту в додатку відразу після першого списання коштів, але з невідомих банку причин останній чомусь цього не зробив, не скористався своїм правом, безвідповідально віднісся до своїх прав та обов`язків для збереження своїх персональних даних, що в подальшому призвело до втрати коштів. Таким чином, клієнт своєчасно не довів інформацію, яку банк мав приймати як належну для вжиття заходів до призупинення здійснення операції, блокування платіжної картки тощо. Платіжні операції від початку при їх здійсненні не виказували ознак для вжиття банком відповідних  дій з реагування на подію. Інші чинники на момент вчинення операцій щодо перерахування грошових коштів, які могли слугувати підставою для вжиття заходів банком щодо зупинення чи блокування, були відсутні. При цьому, мати сумніви у такому випадку, який виник у цій справі, банк не мав обов`язку до того моменту, коли клієнт самостійно не повідомить про свої підозри чи побоювання, чи про виникнення у неї будь-яких сумнівів.
Також у поданій до суду апеляційній скарзі заявник вказав, що банком була проведена робота щодо оскарження перших 15 транзакцій, за результатами якої позивачу повернуто грошові кошти на загальну суму 18524,55 грн. Звернув увагу, що оскаржувані операції здійснювалися 09.02.2019 в період з 19:18 год до 19:41 год, банком надсилалися клієнту push-повідомлення по всім транзакціям, а якщо клієнт уважав, що він такі транзакції не проводив, то зобов`язаний був негайно повідомити про це банк через контактний центр, а також мав можливість відразу заблокувати картку і мобільному додатку. Щодо постанови Київського апеляційного суду від 01 жовтня 2020 року у справі №756/7557/19, на яку у своїй позовній заяві посилався ОСОБА_1 , то заявник зазначив, що апеляційний суд у тій справі не досліджував у повній мірі законності чи незаконності списання коштів з рахунку позивача за спірними транзакціями, адже останньому надсилалися  push-повідомлення.
Відтак, оскільки банком під час проведення спірних операцій не було порушено жодного пункту договору, жодної норми діючого законодавства України, він виконував всі дії та умови передбачені Умовами і Правилами обслужування в АТ «Універсал Банк», а натомість сам клієнт знехтував своїми обов`язками та правами, передбаченими цими Умовами і Правилами, що призвело до втрати коштів, заявник уважав безпідставними висновки суду першої інстанції щодо покладення на нього обов`язку зі сплати спірних грошових коштів.
На адресу Київського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу АТ «Універсал Банк», у якому останній проти доводів заявника заперечував та просив залишити оскаржуване судове рішення без змін, як законне та обґрунтоване. Зазначав, що за обставин цієї справи ним зазначалося, що через шахрайські операції та відсутність належного захисту зі сторони відповідача, відсутність anti-fraud-моніторингу, про який відповідач також вказував на своєму сайті, з його карткового рахунку було незаконно списано грошові кошти в сумі 44458,92 грн. За результатами оскарження спірних транзакцій відповідач повернув позивачу 18524,55 грн, а решту суми в розмірі 25934,37 грн він змушений був стягувати з банку через суд. Вказав на те, що доводи апеляційної скарги в частині вини самого позивача за можливе шахрайське використання його платіжної картки та покладення на нього повної відповідальності за проведені спірні транзакції є не послідовними, так як відповідачем 25.09.2019 було повернуто частину безпідставно списаних коштів у сумі 18524,55 грн, а вже після повернення частини списаних коштів банк відмовляється повертати позивачу решту списаних коштів, посилаючись на повну відповідальність позивача. Також, ОСОБА_1 у поданому відзиві додатково вказав на те, що він, попри повернуті банком кошти, повинен був погасити заборгованість по відсоткам, нарахованим на борг, який виник унаслідок незаконного списання коштів з його карткового рахунку. 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 жовтня 2022 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи у відповідності до вимог частини другої статті 369 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Водночас, у листопаді 2022 року на адресу суду апеляційної інстанції від АТ «Універсал Банк» надійшло клопотання про проведення розгляду справи в суді апеляційної інстанції у судовому засіданні з викликом сторін. Дане клопотання заявника було мотивоване тим, що вирішення спірних правовідносин, які виникли між сторонами у цій справі має досить важливе значення для відповідача та вимагає повного та всебічного встановлення обставин справи, відповідач має бажання надати усні пояснення по суті спору.
Так, відповідно до пункту 2 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом.
Згідно з вимогами частини першої статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
У відповідності до положень частини третьої статті 369 ЦПК України, справи, зазначені в частини першій статті 369 ЦПК України, можуть бути розглянуті з повідомленням сторін з ініціативи суду, а не за клопотанням сторони.
Відповідно до вимог частини тринадцятої статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
АТ «Універсал Банк» реалізувало свої процесуальні права, які відповідають принципу змагальності на стадії апеляційного перегляду справи, шляхом викладення своєї позиції у апеляційній скарзі. Клопотання про розгляд справи судом апеляційної інстанції за участю сторін не містить обґрунтувань того, які ще важливі для справи пояснення може надати відповідач лише особисто в суді, окрім тих, які викладені ним письмово у поданій апеляційній скарзі, а також поясненнях до апеляційної скарги.
Тому, з урахуванням положень вищенаведених норм процесуального права, а також враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування та зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що заявлене позивачем в апеляційній скарзі клопотання про проведення розгляду в суді апеляційної інстанції з повідомленням учасників справи не підлягає задоволенню судом.
Окрім того, апеляційний  суд створив учасникам процесу у даній справі  належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, в яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.    
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників.
З урахуванням тієї обставини, що АТ «Універсал Банк» було подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та зазначена справа не відноситься до тих, що не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, перелік яких визначено частиною четвертою статті 274 ЦПК України, підстави для задоволення клопотання заявника про проведення розгляду справи з повідомленням учасників справи були відсутні, а розгляд даної справи проведено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Суд перевірив доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, та дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Так, відповідно до вимог частин другої та четвертої статті 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із положеннями частини першої та другої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Відповідно до приписів частини першої, другої статті 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Так, положеннями частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.
Частиною четвертою статті 82 ЦПК України передбачено, що встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.
Суб`єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.
Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі.
При цьому, оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники, то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах.
Так, з матеріалів справи убачається, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 23 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 01 жовтня 2020 року, ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позовних до АТ «Універсал Банк» про визнання нечесною підприємницької практики, визнання реклами недобросовісною, стягнення збитків (а.с.44-56, т.1).
Вказане судове рішення було ухвалено у справі №756/7557/19 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Універсал Банк» про визнання нечесною підприємницької практики, визнання реклами недобросовісною, стягнення збитків, де вказані вимоги позивача були пов`язані саме із безпідставним списанням у лютому 2019 року з його банківської картки грошових коштів у розмірі 44458,92 грн.
Тобто, вказана вище постанова була прийнята судом у справі між тими самими сторонами, таке судове рішення набрало законної сили у встановленому законом порядку, а відтак у розумінні положень частини четвертої статті 82 ЦПК України  має преюдиційний характер відносно даної справи, що переглядається.
Зі змісту описової та мотивувальної частини указаного судового рішення убачається встановлення судом тих обставин, що 30.05.2018 між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг Monobank.
У відповідності до Розділу І Умов і правил обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» Договір про надання банківських послуг Monobank - укладений між Банком та Клієнтом договір про відкриття рахунку, випуск і обслуговування платіжної картки з можливістю встановлення ліміту кредитування, що складається з Умов і правил обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, Загальних умов випуску та обслуговування платіжних карток, Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг Monobank, Паспорту споживчого кредиту, Таблиці обчислення загальної вартості кредиту, Інформації щодо відкриття поточного рахунку та випуску електронного платіжного засобу (в разі наявності) та Тарифів
30.05.2018 позивач підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг Monobank та отримав платіжну картку № НОМЕР_2 .
Пунктом 2.3 Умов і правил визначено, що своїм підписом на Анкеті-заяві клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення відповідного Договору він ознайомився з текстом розділів, пунктів і підпунктів цих Умов і правил щодо карткових продуктів.
Відповідно до п. 2.4 Умов і правил, укладаючи Договір, Клієнт та Банк приймають на себе всі обов`язки та набувають усіх прав, передбачених усіма розділами, пунктами, підпунктами та складовими частинами Договору.
09.02.2019 з платіжної картки позивача № НОМЕР_2 , оформленої у АТ «Універсал Банк», в якості оплати за товар у магазині Таrget вартістю 1234,97 грн (45,49 доларів США) через послугу Monobank без підтвердження зі сторони позивача було списано грошові кошти на суму 44 458,92 грн.
Так, відповідно до відомостей щодо руху коштів по картці від 03.06.2019 №QEVR-20190603-93926_2 з рахунку ОСОБА_1 09.02.2019 на користь Google (деталі операції) відбулося списання коштів, а саме: о 19:18:57 год. списано 27,15 грн., о 19:19:05 год. списано 1 234,97 грн., о 19:19:35 год. списано 1 234,97 грн., о 19:19:56 год. списано 1 234,97 грн., о 19:20:28 год. списано 1 234,97 грн., о 19:20:51 год. списано 1 234,97 грн., о 19:21:11 год. списано 1 234,97 грн., о 19:22:20 год. списано 1 234,97 грн., о 19:22:42 год. списано 1 234,97 грн., о 19:23:05 год. списано 1 234,97 грн., о 19:26:06 год. списано 1 234,97 грн., о 19:26:26 год. списано 1 234,97 грн., о 19:26:54 год. списано 1 234,97 грн., о19:28:17 год. списано 1 234,97 грн., о 19:28:38 год. списано 1 234,97 грн., о 19:28:57 год. списано 1 234,97 грн., о 19:29:16 год. списано 1 234,97 грн., о 19:29:34 год. списано 1 234,97 грн., о 19:29:54 год. списано 1 234,97 грн., о 19:30:11 год. списано 1 234,97 грн., о 19:30:37 год. списано 1 234,97 грн., о 19:30:54 год. списано 1 234,97 грн., о 19:31:14 год. списано 1 234,97 грн., о 19:31:35 год. списано 1 234,97 грн., о 19:31:52 год. списано 1 234,97 грн., о 19:32:13 год. списано 1 234,97 грн., о 19:32:30 год. списано 1 234,97 грн., о 19:32:49 год. списано 1 234,97 грн., о 19:33:08 год. списано 1 234,97 грн., о 19:33:26 год. списано 1 234,97 грн., о 19:33:46 год. списано 1 234,97 грн., о19:34:04 год. скасовано операцію та зараховано 27,15 грн., о 19:36:26 год. списано 1 234,97 грн., о 19:39:46 год. списано 1 234,97 грн., о 19:40:04 год. списано 1 234,97 грн., о 19:40:24 год. списано 1 234,97 грн., о 19:40:46 год. списано 1 234,97 грн., о 19:41:04 год. списано 1 234,97 грн., о 21:47:46 скасовано операцію та зараховано 1 234,97 грн.
Разом з тим, перша транзакція відбулась внаслідок належної авторизації позивача, а саме: із внесенням повного номеру платіжної картки та СVV коду аутентифікаційних даних, що надало можливість провести подальші операції. Вказані обставини підтверджуються витягом із програмних комплексів.
Також, указаними судовими рішеннями було установлено, що й у свою чергу не заперечувалося сторонами у цій справі, АТ «Універсал Банк» оскаржувало здійснені ОСОБА_1 транзакції по безпідставному списанню з його платіжної картки коштів. За результатами оскарження 25.09.2019 АТ «Універсал Банк» було повернуто позивачу грошові кошти в сумі 18524,55 грн. 
Наявними у матеріалах справи, яка переглядається апеляційним судом, документами, а саме виписки з карткового рахунку позивача, підтверджуються обставини щодо списання з його рахунку грошових коштів за вказаними вище транзакціями (а.с.7-13, т.1).
Згідно наданих суду копій меморіальних ордерів №8401-353991-4258523907Q.0 від 25.09.2019 та №8401-353976-4258523477Q.0 від 25.09.2019 підтверджено зарахування АТ «Універсал Банк» на рахунок позивача грошових коштів на загальну суму 18524,55 грн у якості дострокового зарахування по оскарженій операції 537541**2675 02.09.19 Google *Target номер заявки 136086 (а.с.121, т.1).
Окрім того, позивач на підтвердження факту інформування відповідача про незаконність проведення спірних операцій надав разом із позовною заявою роздруківку спілкування із працівниками банку (а.с.14-27, 28-30, т.1).
Ухвалюючи оскаржуване рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив із того, що безпідставне списання банком грошових коштів з рахунку позивача за спірними транзакціями встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, а тому з урахуванням часткового повернення відповідачем у позасудовому порядку списаних з рахунку позивача грошових коштів, суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення залишку коштів, що не були повернуті позивачеві АТ «Універсал Банк».
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Згідно з положеннями частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (тут і далі в редакції, яка діяла станом на 09.02.2019) платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.
Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.
Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.
За змістом статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.
Частиною 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що уразі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.
Згідно з пунктом 2 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року N 705 (тут і далі в редакції Положення на час виникнення спірних правовідносин), емітент зобов`язаний надавати ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу, лише держателю електронного платіжного засобу.
Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором: повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу; забезпечити користувачу можливість інформувати банк про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем; реєструвати та протягом строку, передбаченого законодавством України для зберігання електронних документів, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування банком користувача та користувачем банку.
Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.
Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися.
Пунктами 7, 8 розділу VI Положення визначено, що емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.
Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.
Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Отже, лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності.
Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.
Аналогічні висновки викладені, зокрема у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15 та неодноразово підтверджені Верховним Судом, зокрема у постановах від 23 січня 2018 року у справі №202/10128/14-ц (провадження №61-1856св17), від 18 квітня 2018 року у справі №190/926/16-ц (провадження №61-6470св18), від 20 червня 2018 року у справі №320/1169/16-ц (провадження №61-9855св18), від 22 листопада 2018 року у справі №712/2283/16-ц (провадження №61-11291св18), від 05 грудня 2018 року у справі №754/15020/15-ц (провадження №61-22283св18), від 17 липня 2019 року у справі №571/841/16-ц (провадження №61-25606св18), від 13 вересня 2019 року у справі №501/4443/14-ц (провадження №61-10469св18), від 02 жовтня 2019 року у справі №182/3171/16 (провадження №61-24548св18), від 16 жовтня 2019 року у справі №676/2792/16-ц (провадження №61-34233св18), від 20 листопада 2019 року у справі №210/245/18-ц (провадження №61-4352св19), від 05 грудня 2019 року у справі №168/613/16-ц (провадження №61-11711св18), від 23 січня 2020 року у справі №179/1688/17 (провадження №61-12707св19).
Встановлено, що оспорювані транзакції по картковому рахунку, відкритому в АТ «Універсал Банк», були виконані 09.02.2019 у кількості 36 разів у період часу менше однієї години, без фізичного пред`явлення користувачем спеціального платіжного засобу (картки), а про факт виявлення проведених операцій та списаних коштів позивач невідкладно повідомив про це банк. При цьому, в ході розгляду цієї справи у суді першої та апеляційної інстанції Банк не заперечував того факту, що спірні транзакції були проведені не особою позивача та без фізичного пред`явлення самого електронного платіжного засобу. Крім того , матеріалами справи та наявними у ній поясненнями сторін підтверджено факт повернення 25.09.2019 Банком позивачу грошових коштів по п`ятнадцяти спірним транзакціям на загальну суму 18524,55 грн.
АТ «Універсал Банк» ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду рішення суду не надало беззаперечних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню банківської картки, ПІН-коду або іншої інформації, яка б дала змогу ініціювати платіжні операції.
Із наданої позивачем роздруківки спілкування із представниками Банку (зміст якої не заперечувався  відповідачем) убачається, що фактично Банк не заперечував той факт, що оскаржені транзакції за платіжною картою позивача ініційовані не ним, а іншими невстановленими особами, шляхом використання даних картки. 
Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання оспорюваних банківських операцій, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до положень статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Убачається, що АТ «Універсал Банк» під час розгляду справи як у суді першої, так і у суді апеляційної інстанцій не надало доказів на спростування доводів позивача про те, що він своїми діями не сприяв втраті даних його електронного платіжного засобу, за допомогою якого були здійснені спірні операції.
Враховуючи відсутність обставин, які безспірно доводять, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню електронного платіжного засобу, а щодо спірних транзакцій було ідентифіковано цей засіб і його користувача, правильним є висновок суду першої інстанції про безпідставне списання грошових коштів із рахунків позивача та обов`язок банку відновити порушене право позивача.
При цьому, доводи апеляційної скарги про розголошення позивачем конфіденційної інформації зводяться лише до опису процедури надання банком послуг за допомогою електронного платіжного засобу та до тверджень про те, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню даних картки, о у свою чергу не підтверджено належними і допустимими доказами. Відсутність безспірно доведеної вини споживача у розголошенні конфіденційної інформації вказує на обов`язок банку відновити порушене право позивача.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61-3239св18) вказану правову позицію підтримав. Також вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 711/11121/18.
Окрім того, надана в ході розгляду справи відповідачем редакція Умови і Правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів не містить погодження позивачем, як клієнтом банківських послуг.
АТ «Універсал Банк» не було надано доказів на підтвердження ознайомлення позивача з Умовами та правилами обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, зокрема, і пунктами 8.10, 8.11 пункту 8 розділу 1, якими на клієнта покладається відповідальність за всі операції, що супроводжується авторизацією, до моменту заяви клієнта, поданої до контактного центру банку за допомогою каналів дистанційного обслуговування, про блокування картки / рахунку / на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківської послуги, а також за всі проведені операції з використанням передбачених договором засобів його ідентифікації і аутентифікації.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що законність проведених транзакцій підтверджуються тими обставинами, що оскільки раніше позивач проводив оплату на дану торгову точку та вказував дані картки, то колегія суддів звертає увагу на те, що постановою Київського апеляційного суду від  01 жовтня 2020 року, прийнятою у справі №756/7557/19 (між тими самими сторонами, що й у справі, яка переглядається) та яка набрала законної сили, судом було зазначено те, що за встановлених у справі обставин законність і обґрунтованість першої транзакції жодним чином не може свідчити про законність інших транзакцій.
При цьому, за змістом мотивувальної частини указаного судового рішення суд погодився із твердженнями позивача про неналежне здійснення банком спірних транзакцій.
Посилання заявника з приводу тривалого неблокування позивачем банківської картки також відхиляються апеляційним судом через їх безпідставність, оскільки відповідно до наданої позивачем роздруківки спілкування із представником банку (зміст яких не спростовувався відповідачем) останній повідомляв про непроведення ним цих операцій та їх оспорення, а Банком у день отримання такого повідомлення всупереч вимогам пункту 8 розділу VI вказаного вище Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, не було зупинено здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу, а саме заблоковано банківську картку. З таких же підстав суд вважає необґрунтованими посилання банку щодо можливості самостійного бокування блокування позивачем банківської картки через мобільний додаток, оскільки передбачення у мобільному додатку банку можливості самостійного заблокування клієнтом картки не звільняє емітента від виконання ним вказаного вище обов`язку.
Що стосується доводів апеляційної скарги про направлення позивачу після здійснення спірних транзакцій push-повідомлень та наданих на їх підтвердження у суді першої інстанції витягів з програмного забезпечення Банку, то колегія суддів звертає увагу на наступне.
Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).
Так, на підтвердження факту направлення позивачу через мобільний додаток push-повідомлень відповідач надав суд першої інстанції витяги з програмних  комплексів.
 Проте, дослідивши наявні у матеріалах справи вказані вище витяги з програмних комплексів відповідача за відсутності спеціальних знань судом не можливо установити факт направлення та отримання позивачем повідомлень банку щодо здійснених спірних операцій. 
Інші доводи апеляційної скарги заявника зводяться лише до опису процедури надання банком послуг за допомогою електронного платіжного засобу згідно Умов і правил обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових рахунків (які в свою чергу не містять підпису позивача), та в свою чергу не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Отже, зважаючи на відсутність обставин, які безспірно доводять, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню банківської картки, пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, а також зважаючи на добровільне повернення банком частини безпідставно списаних коштів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення із АТ «Універсал Банк» на користь позивача залишку коштів, які не були повернуті банком унаслідок проведення несанкціонованих списань грошових коштів у розмірі 25934,37 грн. 
Оскільки рішення суду правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.
  Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктами а) - г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України
 
п о с т а н о в и в :
 
У задоволенні клопотання Акціонерного товариства «Універсал Банк» про розгляд справи у судовому засіданні за участю сторін відмовити.
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 07 лютого 2022 року залишити без змін, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» без задоволення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у частині третій статті 389 ЦПК України.
Повна постанова складена 20 лютого 2023 року.

Судді:
                                                                                                     Л. Д. Поливач

                                                                                                     А. М. Стрижеус

                                                                                                     О. І. Шкоріна