Постанова
Іменем  України 
20 січня 2023 року
м. Київ
справа № 624/928/19
провадження № 61-13447св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Приватно-орендне сільськогосподарське підприємство «Мажарка»,
провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за    касаційною скаргою Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Мажарка» на  постанову Харківського апеляційного суду від 06  липня 2021 року в складі колегії суддів: Хорошевського О. М., Бурлака І. В., Яцини В. Б.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Мажарка» (далі - ПОСП «Мажарка») та просив визнати недійсним договір оренди землі, укладений 23  жовтня 2014 року між ним та ПОСП «Мажарка» та скасувати державну реєстрацію права оренди, проведену 03 листопада 2014 року Реєстраційною службою Кегичівського районного управління юстиції Харківської області на  підставі цього договору.
Позов обґрунтовував тим, що він є власником земельної ділянки площею 3,7751 га, розташованої на території Мажарської сільської ради Кегичівського району Харківської області.
На підставі договору оренди земельної ділянки від 26 квітня 2007 року він передав цю земельну ділянку в оренду відповідачу строком на 10 років.
Водночас з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно він дізнався, що 03 листопада 2014 року за відповідачем зареєстровано право оренди на належну йому земельну ділянку на підставі укладеного між ними 23 жовтня 2014 року договору оренди земельної ділянки.
Посилаючись на те, що вказаний договір оренди він не підписував, просив позов задовольнити.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 05 листопада 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності та необґрунтованості.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Харківського апеляційного суду від 06 липня 2021 року рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 05 листопада 2020 року скасовано й ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.
Скасовано запис про проведену реєстраційною службою Кегичівського районного управління юстиції Харківської області 03 листопада 2014 року державну реєстрацію договору оренди від 23 жовтня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПОСП «Мажарка» щодо оренди земельної ділянки загальною площею 3,7751 га, що належить ОСОБА_1 , розташованої на території Мажарської сільської ради Кегичівського району Харківської області, з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6323182500:15:002:0169.
Позовні вимоги в частині визнання недійсним договору оренди землі залишено без задоволення з підстав, викладених у мотивувальній частині цієї постанови.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що спірний договір оренди є неукладеним, тому визнанню недійним не підлягає. Разом з тим, державна реєстрація такого правочину порушує права позивача на  користування та розпорядження своєю власністю, у зв`язку з чим вимоги про її  скасування є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У серпні 2021 року ПОСП «Мажарка» надіслало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Харківського апеляційного суду від  06 липня 2021 року й ухвалити нове рішення про відмову в задоволення позову.
Підставами касаційного оскарження зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а  саме: застосування норм права без урахування висновків, викладених у  постановах Верховного Суду від 07 листопада 2018 року в справі № 575/476/16-ц,  від  03  квітня  2019 року в справі № 479/1049/16-ц. 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд неповно з'ясував обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не врахував, що позивач не довів належними доказами факт відсутності у нього волевиявлення на підписання спірного договору оренди, внаслідок чого помилково задовольнив позов. 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 27 вересня 2021 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
12 жовтня 2021 року справа № 624/928/19 надійшла до Верховного Суду.
Позивач надіслав відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду без змін.
Позиція Верховного Суду
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Фактичні обставини, встановлені судами
Установлено, що     ОСОБА_2 є власником земельної ділянки загальною площею 3,7751 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Мажарської сільської ради Кегичівського району Харківської області.
26 квітня 2007 року між ОСОБА_1 та ПОСП «Мажарка» укладено договір оренди цієї земельної ділянки строком на 10 років, державна реєстрація якого проведена 18 травня 2009 року.
Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 03  листопада 2014 року реєстраційною службою Кегичівського районного управління юстиції Харківської області проведено державну реєстрацію права оренди вказаної земельної ділянки строком на 10 років на підставі договору оренди земельної ділянки від 23 жовтня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПОСП «Мажарка».
Відповідно до висновку експертизи від 30 червня 2020 року № 11988, підпис від  імені ОСОБА_1 в договорі оренди землі від 23 жовтня 2014 року, розташований на четвертому аркуші документа в графі «Орендодавець», в рядку « ОСОБА_1 », - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до  суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у  разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із  дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), або уповноваженими на те особами (частини друга та четверта статті 207 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
За змістом статті 14 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі укладається у  письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. 
Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий  номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов  розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за  її  несплату (частина перша статті 15 Закону України «Про оренду землі»).
Укладеним є такий правочин (договір), щодо якого сторонами у належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. У разі ж якщо сторони такої згоди не  досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а  наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц зроблено висновок про те, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний судом недійсним. Такий спосіб захисту як визнання правочину неукладеним не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. У випадку оспорювання самого факту укладення правочину такий факт може бути спростований не шляхом подання самостійного позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.
ОСОБА_1 звернувся з позовом про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 23 жовтня 2014 року та скасування державної реєстрації права оренди, посилаючись на те, що цей договір не підписував.
За встановленими судами обставинами, спірний договір оренди земельної ділянки позивач не підписував, істотних умов цього договору не погоджував. Наведені обставини відповідачем не спростовані.
З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції правильно вважав, що  договір оренди є неукладеним, тому обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про визнання його недійсним.
Водночас врахувавши, що державна реєстрація речового права на підставі неукладеного договору оренди земельної ділянки порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження належною йому земельною ділянкою, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для її  скасування, оскільки це забезпечить реальне відновлення порушеного права позивача.
Висновки апеляційного суду не суперечать висновкам, викладеним Верховним Судом у зазначених у касаційній скарзі постановах.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки зводяться до незгоди заявника з висновками суду та  стосуються переоцінки доказів. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
Висновки за результатом розгляду касаційної скарги
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстав для його  скасування немає.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. 
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат. 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Мажарка» залишити без задоволення.
Постанову Харківського апеляційного суду від 06  липня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,  є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                            М. Ю. Тітов
                                                                                                            А. Ю. Зайцев
                                                                                                            Є. В. Коротенко