ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2023 року	Львів	Справа № 460/7042/22 пров. № А/857/14782/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Глушко І.В., 
суддя                                                     Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу  Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 01 липня 2022 року (головуючий суддя Зозуля Д.П., м.Рівне) у справі №460/7042/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області,  Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області    про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

22.03.2022 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області    (відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (відповідач 2) про визнання протиправним рішення № 172550004458 від 25.11.2021 про відмову у призначенні пенсії та зобов`язання призначити пенсію за вислугу років працівнику освіти, зарахувавши стаж роботи на посаді лаборанта школи з 14.09.1993 по 26.10.1994.
Позов обґрунтовує тим, що 22.11.2021 звернулася до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за вислугою років, однак отримала відмову відповідача у такому призначенні, у зв`язку з тим, що не має необхідного спеціального стажу.    Стверджує, що відповідач безпідставно не зарахував окремі періоди її роботи до страхового стажу, оскільки разом з заявою про призначення пенсії позивачем надані всі належні документи на підтвердження страхового стажу.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 01 липня 2022 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області № 172550004458 від 25.11.2021 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області з 22.11.2021 призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років як працівнику освіти, згідно із пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", зарахувавши стаж роботи з 14.09.1993 по 26.10.1994 на посаді лаборанта середньої школи № 8 м. Дубна.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що згідно з документами, доданими до заяви про призначення пенсії, та даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж позивача становить 29 років 8 місяців 10 днів з врахуванням спеціального стажу роботи (станом на 11.10.2017), який становить 25 років 11 місяців 28 днів. За результатами розгляду документів, доданих до заяви про призначення пенсії до страхового стажу позивача не зараховано період навчання 01.09.1986 - 19.06.1992, оскільки зарахування до спеціального стажу вислуги років часу навчання в навчальних закладах чинним пенсійним законодавством України не передбачено. За таких обставин, апелянт вважає, що оскільки у позивача відсутній необхідний спеціальний стаж роботи 26 років 6 місяців, то підстав для призначення пенсії немає і в спірних правовідносинах він діяв в межах та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, тобто не порушуючи вимог статті 19 Конституції України. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.
У відповідності до частини першої  статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України  (КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення  з огляду на наступні підстави.
Судом встановлені наступні обставини.
22.11.2021 позивач звернувся до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком.
25.11.2021 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області прийнято рішення №172550004458 про відмову у призначенні пенсії. Зі змісту рішення слідує, що за результатом розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу не зараховано період навчання, а саме: з 01.09.1986 по 19.06.1992, оскільки період навчання переплітається з періодами роботи.
Листом від 27.01.2022 у відповідь на запит сторони позивача Головне управління Пенсійного фонду в Рівненській області повідомило, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області винесено рішення про відмову в призначенні пенсії    за вислугу років відповідно до статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" через відсутність необхідного спеціального стажу роботи на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років 26 років 6 місяців на 11.10.2017. Вказано, що страховий стаж позивача становить 29 років 08 місяців 10 днів, і станом на 11.10.2017 спеціальний стаж позивача - 25 років 11 місяців 28 днів. Відтак, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" через відсутність необхідного спеціального стажу роботи.
Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 працювала: з 29.07.1989 по 25.05.1990 оператором котельної установки у військовій частині; з 01.09.1990 по 13.09.1993 вчителем математики Вербської середньої школи-інтернату; з 14.09.1993 по 26.10.1994    лаборантом середньої школи № 8 м. Дубно; з 27.10.1994 по 31.08.1998 вчителем основ машинопису і діловодства середньої школи № 8 м. Дубно; з 01.09.1998 по 14.09.2011 вчителем машинопису МНВК м. Дубно; з 15.09.2011 по 31.08.2018    вчителем ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Копією розрахунку права на стаж, пенсійним органом не зараховано до спеціального стажу позивача як працівника освіти, період її роботи на посаді лаборанта школи з 14.09.1993 по 26.10.1994.  
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Згідно із положеннями частини 2  статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.03.2003 (Закон №1058-ІV) за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до статті 2 Закону №1788-XIІ "Про пенсійне забезпечення" передбачено види державних пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (Закон № 2148-VIII, набрав чинності 11 жовтня 2017 року) доповнено пунктом 2-1 розділ XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV. Відповідно до пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачених статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Відповідно до статті 51 Закону № 1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Пунктом «е» частини першої статті 55 вказаного Закону було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (Закон № 213-VIII) статтю 55 Закону № 1788-ХІІ викладено в новій редакції. Так право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» вказаної статті мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (Закон № 911-VIII) внесено зміни до статті 55 Закону №1788-ХІІ, зокрема у пункті «е» в абзаці першому слова «незалежно від віку» замінено словами та цифрами «після досягнення 55 років» і доповнено абзацами дванадцятим-двадцять п`ятим.
Згідно п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за вислугу років мають, в т.ч. працівники охорони здоров`я після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники охорони здоров`я, в т.ч. : які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту.
Отже, з прийняттям Закону № 213-VIII було підвищено, зокрема, спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію, для категорій працівників, визначених пунктами «д», «е», «ж» статті 55 Закону № 1788-ХІІ, а Закон № 911-VIII встановив раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років - для працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення (пункт «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ) за переліком, що затверджується у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.
За приписами пункту «е» частини першої статті 55 Закону № 1788-ХІІ, в редакції, яка після рішення Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 відновлена, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Отже, на день звернення позивача до відповідача пункт «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ передбачав, що право на пенсію за вислугу років мають працівники охорони здоров`я, незалежно від віку, при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років, що дає право на призначення даного виду пенсії.
Колегія суддів звертає увагу, що позивач звернувся із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення"    - 22.11.20211, тобто після прийняття рішення Конституційним судом України від 04.06.2019. При цьому, на момент звернення спеціальний стаж позивача складав 25 років 11 місяців 28 днів, який був підтверджений пенсійним органом.
Відтак, відповідач повинен був застосовувати положення п. "е" ч. 1 ст. 55 Закону № 1788 в первісній редакції, яка визначає, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Апеляційний суд вказує, що пенсійним органом не зараховано період роботи позивача, як працівника освіти, на посаді лаборанта школи з 14.09.1993 по 26.10.1994. Щодо цього суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до розділу 1 "Освіта" постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" до переліку посад у загальноосвітніх    навчальних закладах, які дають право на пенсію за вислугу років належать: учителі, логопеди, вчителі-логопеди, вчителі-дефектологи, викладачі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вихователі, завідуючі та інструктори слухових кабінетів, директори,    завідуючі, їх    заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої     частини або    роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, завідувачі філіями, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної) роботи, соціальні педагоги    (організатори    позакласної    та    позашкільної виховної роботи з дітьми), практичні психологи, педагоги-організатори, майстри виробничого навчання,    керівники     гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.
Оплата праці працівників освіти, провадиться на підставі положень Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти України від 15.04.1993 р. № 102.
Відповідно до п. 91 цієї Інструкції працівникам закладів освіти дозволяється вести викладацьку роботу у цьому ж закладі освіти, але в середньому не більше 2 годин на день (12 годин на тиждень, 480 годин на рік), якщо вони за основною роботою отримують повний посадовий оклад (ставку). Згідно із приміткою 1 до додатка № 1 до Інструкції № 102 в списку вказуються всі працівники навчального закладу, ставки заробітної плати і посадові оклади яких залежать від освіти, категорії та тарифного розряду, в тому числі лаборанти, які ведуть викладацьку роботу.
Отже, якщо лаборант здійснює впродовж навчального року викладацьку роботу, то його прізвище включається до Тарифікаційного списку вчителів із зазначенням предмета чи дисципліни за посадою, річний обсяг навчального навантаження, інших складових заробітної плати з визначенням середньомісячного заробітку, який відповідно до цієї Інструкції виплачується протягом навчального року.
Згідно трудової книжки позивача, ОСОБА_1 з 14.09.1993 по 26.10.1994 була прийнята на посаду лаборанта середньої школи № 8 м. Дубна. Тобто, посада, яку обіймала позивач у спірний період не належить до посад, які дають право на пенсію за вислугу років, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909. Разом з тим, відповідно до долученої довідки № 646/01-21 від 30.12.2022 Дубенського ліцею № 8 Дубенської міської ради Рівненської області, позивач в період з 14.09.1993 по 27.10.1994 згідно книг наказів по загальноосвітній школі I-III ступенів    № 8 м. Дубна здійснювала заміни уроків, всього 398 годин. На час відсутності основних працівників виконувала обов`язки вчителя математики. На підтвердження вказаних відомостей також приєднано копії витягів з наказів та книг наказів за відповідний період.
Отже, колегія суддів вважає, що за час відсутності основних працівників позивач виконувала обов`язки вчителя математики, а тому час викладацької роботи (тобто роботи за посадою вчителя), що виконувалася позивачем як лаборантом, зараховується до педагогічного стажу.
Отже, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, приймаючи оскаржуване рішення № 172550004458 від 25.11.2021 про відмову в призначенні пенсії, не діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений     Конституцією     та законами України, і порушило права та інтереси позивача у справі, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про зобов`язання Головне управлінню Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити позивачу пенсію за вислугу років як працівнику освіти, зарахувавши стаж роботи на посаді лаборанта середньої школи № 8 м. Дубна, з 14.09.1993 по 26.10.1994.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про задоволення позову, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.
Згідно з  ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308,  311,  315,  316,  321,  322,  325,  328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 01 липня 2022 року у справі № 460/7042/22 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	І. І. Запотічний