ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

25 січня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 280/1635/22	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Шлай А.В., Прокопчук Т.С.,     
  
          розглянувши в порядку письмового провадження   в місті Дніпро  апеляційну скаргу Управління  соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району    
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду   від 17.10.2022 року, (суддя суду першої інстанції Сацький Р.В.), прийняту в порядку спрощеного провадження в м. Запоріжжя, в адміністративній справі №280/1635/22 за позовом ОСОБА_1 до  Управління  соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району  про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, - 
ВСТАНОВИВ:
          28.01.2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: 
          - визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району по не виплаті ОСОБА_1 як учаснику бойових дій грошової допомоги до 05 травня 2021 року, в передбаченому розмірі, у зв`язку з чим утворилась заборгованість перед ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу за 2021 рік в розмірі передбаченому частиною 5 статті 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, з урахуванням виплачених коштів за цей період.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, як учасник бойових дій, має право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, розмір якої на момент виникнення спірних правовідносин, враховуючи рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 за № 3-р/2020, має визначатись у відповідності до статті 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”. Однак, відповідач протиправно нарахував та виплатив йому вказану допомогу у розмірі, встановленому Кабінетом Міністрів України у постанові від 08.04.2021 № 325, а саме: 1491 грн 00 коп.
          Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17.10.2022 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною відмову Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Зобов`язано Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району нарахувати та виплатити ОСОБА_2 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми такої допомоги.
          Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.
          Апеляційна скарга обґрунтована тим, що Закон відповідно до якого позивач отримує пільги та разову допомогу до 5 травня є чинним. Відповідно до частини 5 ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу» (в редакції станом на виплату допомоги) учасникам бойових дій дійсно передбачено, окрім інших пільг, виплату разової допомоги до 5 травня в розмірі, який встановлюється постановою КМУ. Згідно вимог чинного законодавства позивачу було виплачено суму допомоги до 5 травня у розмірі 1491 грн 00 коп. як це передбачено Постановою КМУ №112 від 19.02.2020 року. Крім того, відповідач зазначає, що Рішення Конституційного Суду України №3-р/2020 від 27.02.2020 року не обмежує дію актів законодавства, а саме: постанови відповідно до якої позивачеві виплачено суми допомоги до 5 травня. Відтак, підстави для перерахування позивачеві грошової допомоги до 5 травня в іншому розмірі, ніж це передбачено постановою КМУ №112 у відповідача – відсутні.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не підлягає  задоволенню з наступних підстав.
           ОСОБА_1 має статус ветерана війни – учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 27.07.2016.
14 грудня 2021 року позивач звертався до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району із заявою щодо виплати недоплачених коштів щорічної разової грошової допомоги до 5 травня.
За наслідками розгляду такої заяви, відповідач листом № 06-07/6593 від                               31 грудня 2021 року повідомив позивача про неможливість донарахування та виплати коштів разової грошової допомоги як учаснику бойових дій за 2021 рік, у зв`язку з тим, що забезпечення проведення державної соціальної політики та соціального захисту громадян, проведення заходів щодо підвищення реальних доходів населення покладено на Кабінет Міністрів України, згідно Закону України “Про Кабінет Міністрів України”. Отже, правління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району не має права виплачувати державні допомоги на свій розсуд, а визначення розміру відповідних грошових виплат є компетенцією Кабінету Міністрів України. Відповідач зазначає, що грошова допомога позивачеві була виплачена в повному обсязі у відповідності із чинним законодавством.
Вважаючи такі дії протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
          Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на виплату допомоги до 5 травня у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.
          Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
          Правовий статус ветеранів війни визначає    Закон України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” №3551-XII від 22.10.1993    (далі - Закон №3551-XII, в редакції Закону України “Про внесення змін до Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” від 25.12.1998 за №367-XIV).
До 2006 року діяла норма   ч. 5 статті 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”    у такій редакції: щорічно до  5  травня  учасникам  бойових  дій  виплачується разова  грошова  допомога  у  розмірі  п`яти мінімальних пенсій за 
віком".
Пунктом 20    розділу II “Внесення змін до деяких законодавчих актів України” Закону України від 28.12.2007    за    №107-VI “Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України”    відповідну частину    статті 1у Закону №3551-ХІІ    викладено у такій редакції: «Щорічно до  5  травня  учасникам  бойових  дій  виплачується разова  грошова  допомога  у розмірі,  який визначається Кабінетом 
Міністрів  України  в  межах  бюджетних  призначень,  встановлених 
законом про Державний бюджет України».
Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 за №10рп/2008 визнано такими, що не відповідають    Конституції України    (є неконституційними), зокрема, положення пункту 20    розділу II “Внесення змін до деяких законодавчих актів України” Закону України “Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України” від 28.12.2007    за    №107-VI.
Статтею 17-1 Закону №3551-ХІІ    передбачено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених    статтями 12-16 цього Закону, здійснюють центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.
Особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.
Законом України від 28.12.2014 за №79-VІІІ “Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин”, який набув чинності 01.01.2015, розділ VІ “Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України” доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей    12,    13,    14,    15    та    16 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”    застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
На виконання зазначених приписів    Бюджетного кодексу України    Кабінетом Міністрів України прийнято    постанову Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 за №112 “Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” і “Про жертви нацистських переслідувань”, підпунктом 1 пункту 1 якої визначено, що у 2020 році виплату до 5 травня разової грошової допомоги, передбаченої Законами України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” і “Про жертви нацистських переслідувань”    (далі - грошова допомога), проводить Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - регіональні органи соціального захисту населення), які розподіляють їх між структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - районні органи соціального захисту населення), центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, що відповідають вимогам пункту 47 частини першої    статті 2 Бюджетного кодексу України    (далі - центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат).
Районні органи соціального захисту населення, центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат перераховують кошти через відділення зв`язку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання) у таких розмірах, зокрема, учасникам бойових дій - 1491 грн.
Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 у справі №1-247/2018(3393/18) визнано таким, що не відповідає    Конституції України, окреме положення пункту 26    розділу VI “Прикінцеві та перехідні положення” Бюджетного кодексу України    у частині, яка передбачає, що норми і положення статей    12,    13,    14,    15    та    16 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” від 22.10.1993    за    №3551-ХІІ    застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Як слідує із змісту вказаного рішення, Конституційний Суд України, проаналізувавши положення    Конституції України    та законодавства України, яке регулює спірні відносини, дійшов висновку, що    Бюджетним кодексом України    не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України. Встановлення пунктом 26 розділу VI “Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу іншого, ніж у статтях 12, 13, 14, 15 та 16 Закону №3551, законодавчого регулювання відносин у сфері надання пільг ветеранам війни спричиняє юридичну невизначеність при застосуванні зазначених норм    Кодексу та Закону №3551, що суперечить принципу верховенства права, встановленому    статтею 8 Конституції України.
Також у рішенні зазначено, що за юридичною позицією Конституційного Суду України “встановлення пільг ветеранам війни, особам, на яких поширюється чинність Закону №3551, є одним із засобів реалізації державою конституційного обов`язку щодо забезпечення соціального захисту осіб, які захищали Батьківщину, її суверенітет і територіальну цілісність, та членів їхніх сімей. Держава не може в односторонньому порядку відмовитися від зобов`язання щодо соціального захисту осіб, які вже виконали свій обов`язок перед державою щодо захисту її суверенітету і територіальної цілісності. Невиконання державою соціальних зобов`язань щодо ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону №3551, підриває довіру до держави… Соціальний захист ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону №3551, спрямований на забезпечення їм достатнього життєвого рівня. Обмеження або скасування пільг для ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону №3551, без рівноцінної їх заміни чи компенсації є порушенням зобов`язань держави щодо соціального захисту осіб, які захищали Вітчизну, та членів їхніх сімей. У разі зміни правового регулювання набуті вказаними особами пільги чи інші гарантії соціального захисту повинні бути збережені із забезпеченням можливості їх реалізації. Обмеження або скасування таких пільг, інших гарантій соціального захисту можливе лише у разі запровадження рівноцінних або більш сприятливих умов соціального захисту” (абзаци 2, 3 пункту 5 мотивувальної частини Рішення від 18.12.2018 за №12-р/2018).
Відповідно до частини 2    статті 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Отже, з 27.02.2020 ані приписи пункту 26    розділу VI Бюджетного кодексу України    у частині дії    статті 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, ані приписи    статті 12 вказаного Закону    у редакції пункту 20    Розділу ІІ Закону України “Про державний бюджет України на 2008 рік”    об`єктивно не можуть запроваджувати правила призначення та виплати допомоги до 5 травня для учасника бойових дій.
Таким чином, з 27.02.2020 у позивача виникло право на соціальне забезпечення у редакції Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” від 25.12.1998 за    №367-ХІV, яка передбачала розмір разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі 5 пенсій за віком.
Враховуючи внесені    рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 за №3-р/2020    зміни у законодавство, що регулює спірні правовідносини, ОСОБА_3  відповідачем мала бути виплачена щорічна разова грошова допомога до 5 травня у розмірі 8845 грн. (1769 х 5).
Однак, позивачу було виплачено кошти в сумі 1491 грн., що суперечить положенню    чинного законодавства. Сума недоотриманих позивачем коштів складає 7348 грн.
Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до    Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод    кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених    законом    і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Отже, вищевказана норма гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання “справедливого балансу” в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.
Крім того, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 09.101979 в справі Ейрі (п.24). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції “майном” визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні “законне сподівання” на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі “Стретч проти Сполученого Королівства” (п.32)), а також право на певні суми соціальних виплат, у тому числі, у разі їх невиплати є втручанням у право на мирне володіння майном (пункт 34 рішення ЄСПЛ по справі “Суханов та Ільченко проти України” (заяви №68385/10 та №71378/10), рішення набуло статусу остаточного 26.09.2014.
“Законне сподівання” на отримання “активу” також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має “законне сподівання”, якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі “Копецький проти Словаччини” (заява №44912/98, пункт 52, ЄСПЛ 2004-IX). Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами (вищенаведене рішення у справі “Копецький проти Словаччини” (пункт 50); “Anheuser-Busch Inc. проти Португалії”, заява №73049/01, пункт 65, ЄСПЛ 2007-І).
Першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету “в інтересах суспільства”. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено “справедливий баланс” між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (рішення у справі “Формер Кінг з Греції та інші проти Греції”, заява №25701/94, пункт 79 та пункт 82, ЄСПЛ 2000-XII).
У справі “Кечко проти України” Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1    Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.
Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п.23 Рішення).
З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно наявності законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині вимоги про визнання протиправною відмови, зобов`язання виплатити суми допомоги до 5 травня за 2021 рік.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому підстави для зміни або скасування рішення суду   в межах доводів апеляційної скарги – відсутні.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, -
ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу Управління  соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району – залишити без задоволення.
          Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17.10.2022 року в адміністративній справі №280/1635/22 – залишити без змін.
          Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук