ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2307/23 Справа № 202/4449/22 	  	   Суддя у 1-й інстанції -  Кухтін Г.О. Суддя у 2-й інстанції - Зайцева С. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2023 року                        місто Дніпро Дніпропетровської області 
Єдиний унікальний номер 202/4449/22
Номер провадження 22-ц/803/2307/23
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів: Биліни Т.І., Максюти Ж.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Бєлік Андрій Сергійович, на рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 24 листопада 2022 року головуючого судді Кухтіна Г.О. зі складанням повного тексту судового рішення 02 грудня 2022 року  по цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-
В С Т А Н О В И В :
У серпні 2022 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зазначаючи, що з 2021 року позивач з чоловіком не проживають разом, вже тривалий час кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім’я припинила своє існування, з чоловіком вони не спілкуються. Вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам обох з подружжя. Спору про поділ майна не існує. 
Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 24 листопада 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу – відмовлено.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Бєлік А.С., просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
Від представника ОСОБА_3 адвоката Мироняк Т.С. до суду апеляційної інстанції надійшла заява/клопотання, в якій остання, просить розірвати шлюб між сторонами, зазначаючи, що відносини у сторін не склалися, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, проте зауважує, що шлюбні відносини припинено в жовтні 2019 року, а не як зазначено позивачем в 2021 році.
Від представника ОСОБА_1 адвоката Бєлік А.С. надійшла заява, в якій останній, враховуючи наявність згоди обох сторін на розлучення, просить апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі та розірвати шлюб між сторонами. Повідомлено, що заперечують проти задоволення вимоги відповідача встановити факт припинення шлюбних відносин з жовтня 2019 року, оскільки даний факт не є предметом розгляду справи та не був позовною вимогою.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
Обставини справи,встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції .
З досліджених матеріалів справи вбачається,що між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 04 вересня 2015 року зареєстровано шлюб (а.с.4). 
ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народилася донька ОСОБА_5 та ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_6 (а.с.11,12). 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з урахуванням того, що ні позивач, ні відповідач особисто у судове засідання не з`явились, особистих пояснень щодо підстав розірвання шлюбу, дійсних відносин, що склались між подружжям, безпосередньо позивачем та відповідачем до суду не надано, та не долучено до матеріалів справи доказів, на підтвердження обставин на які посилався представник позивача у позові, у тому числі свідоцтва про шлюб, свідоцтва про народження дітей, перебування позивача за кордоном та інше, дійшов висновку, про неможливість на підставі поданих представником позивача доказів встановити та з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймаючи до уваги наявність двох неповнолітніх дітей, можливості вжиття заходів щодо примирення подружжя, та інші обставини життя подружжя, що могли б стати підставою для розірвання шлюбу. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.
Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
              Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
            Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
             Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).
             Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст. 77 ЦПК України).
Статтею 95 ЦПК України передбачено,що письмовими доказами є документи (крім електронних документів),які містять дані про обставини,що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії,якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.
Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Частина перша ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.
Згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Відповідно до частини першої статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.
Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя (частина перша статті 112 СК України).
Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина друга статті 112 СК України).
Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).
Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
За змістом указаної норми примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.
У пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року надано роз`яснення, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Також, суд має враховувати інтереси малолітніх дітей, які потребують виховання та матеріального утримання,відповідного сімейного піклування обох батьків,як позивача,так і відповідача,що має істотне значення саме для збереження їх сім`ї. Крім цього,Декларація прав дитини ,прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошує,що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові й розуміння. Вона повинна,коли це можливо,рости під опікою й відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. 
З досліджених матеріалів справи вбачається,що звертаючись до суду з позовною заявою, позивач, інтереси якої представляв адвокат Ключенкова Х.В. на підставі ордеру серія АР № 1093256 на надання правової (правничої) допомоги на підставі договору про надання правової допомоги № 146 від 18 липня 2022 року,яким повноваження адвоката не обмежуються , посилалася на те, що фактично сім`я припинила своє існування. Подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити інтересам обох з подружжя (а.с.1-2).
До позову, із зазначенням, що оригінали знаходяться у позивача, надано копії наступних документів: - копія свідоцтва про укладення шлюбу зареєстрованого 04 вересня 2015 року Солнцевським відділом РАГС Управління РАГС Москви, актовий запис № 1798 з його перекладом українською мовою (а.с. 3-4); - копія паспорта ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5-6);- копія витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,місце проживання якої зареєстровано за адресою : АДРЕСА_1 (а.с. 7); - копія паспорта ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання якого зареєстровано за адресою : АДРЕСА_2 та ІПН ОСОБА_2 (а.с. 8-10); - копія свідоцтва про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце народження м. Москва ,викладеного російською мовою (а.с. 11);-копія свідоцтва про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце народження м. Москва,викладеного російською мовою (а.с. 12); - копія паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 13);- копія паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 14).
Суд першої інстанції також, зазначив ,що адвокат Ключенкова Х.В., що діє в інтересах позивача, зазначила у судовому засіданні, що наразі позивач проживає в Росії,в неї знаходяться оригінали документів,в тому числі оригінал свідоцтва про одруження. Позивач передала адвокату скановані копії документів на підставі яких адвокат підготувала позов. 
Відповідно до ст. 58 Закону України « Про Міжнародне приватне право України» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Шлюб між іноземцями, шлюб між іноземцем та особою без громадянства, шлюб між особами без громадянства, що укладені відповідно до права іноземної держави, є дійсними в Україні.
Згідно ст. 63 Закону України « Про Міжнародне приватне право України» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.
Процедура легалізації в Україні свідоцтва про укладення шлюбу або розірвання шлюбу, або рішення суду про розірвання шлюбу, скоєних за кордоном, відбувається на підставі Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном,затвердженої Наказом МЗС України № 113 від 04 червня 2002 року . 
Відповідно до наказу Мін`юсту № 52/5 від 18 жовтня 2000 року,в редакції від 18 листопада 2003 р. № 140/5 « Про затвердження Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні» , документи, видані компетентними органами іноземних держав, що свідчать акти цивільного стану, вчинені за межами України за законами іноземних держав, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана ВР України.
Відповідно до міжнародного договору ст. 1 Гаазької Конвенції від 5 жовтня 1961 року передбачено, що її умови поширюються на офіційні документи, які були видані на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави. Такими документами визнаються: 1) документи, що походять від прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; 2) адміністративні документи; 3) нотаріальні акти та інші. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампа, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був виданий (ст.3 Конвенції). При цьому апостиль повинен відповідати вимогам Доповнення до Конвенції.
Відповідно до ст. ст. 2,3 Гаазької Конвенції ,набрання чинності в Україні 22 жовтня 2003 року, кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Згідно з положенням вказаної Конвенції документ, на якому проставлено апостиль, не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі - учасниці цієї Конвенції.
Як вбачається ,з копії свідоцтва про укладення шлюбу зареєстрованого 04 вересня 2015 року Солнцевським відділом РАГС Управління РАГС Москви, актовий запис № 1798 з його перекладом українською мовою (а.с. 3-4) проставлення апостилю відсутнє.
Легалізація вказаного документу,виданого компетентним органом іноземної держави на посвідчення акту цивільного стану,здійсненого поза межами України за законами відповідної держави щодо громадян України ,не підтверджена, а тому у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позовних вимог . 
Крім того,суд першої інстанції слушно зазначив,що сімейне законодавство не передбачає можливості розірвання шлюбу представником одного з подружжя або їх обох за довіреністю останніх, а правила ЦК про представництво, довіреність і доручення на ці правовідносини не поширюються, що також підтверджується абз. 2 п. 15 Пленуму Верховного Суду України 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».
За таких обставин,суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі. 
Враховуючи встановлене, конкретні обставини справи і характер спірних правовідносин, апеляційний суд вважає, що інші доводи апеляційної скарги не є істотними та такими, що потребують детального аналізу задля забезпечення вимог п.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд вважає, що при постановленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції були додержані норми процесуального права та правильно застосовані норми матеріального права. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, підстав для зміни чи скасування судового рішення не встановлено, а тому рішення суду від 24 листопада 2022 року слід залишити без змін.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться.
Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд –

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Бєлік Андрій Сергійович, – залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 24 листопада 2022 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст. 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Судді: