П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

21 березня 2023 р.	м.Одеса	Справа № 400/4708/22	

Категорія справи: 106020000	                            Головуючий в 1 інстанції: Ярощук В. Ш.                                      Місце ухвалення рішення: м. Миколаїв    	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  –   Лук`янчук О.В.
суддів             –    Бітова А.І.
–          Ступакової І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 в якому просить про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 09.08.2022 № 399 “Про результат службового розслідування самовільного залишення військової частини капітаном ОСОБА_2 ”.
В  обґрунтування позовних вимог зазначено, що:
службове розслідування доручено командиру позивача, тобто особі, яка зацікавлена у наслідках розслідування;
викладені в акті службового розслідування та наказі обставини щодо самовільного залишення ним місце розташування підрозділу не відповідають дійсності;
в наказі про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності вказано про нібито порушення ним вимог статей 11-13, 16, 49, 129, 199, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які містять загальні вимоги до військовослужбовців, і відповідно, з тексту наказу не можливо зрозуміти, в чому конкретно  полягає порушення ним вимог статутів.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2022 року у задоволені позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 09.08.2022 № 399 “Про результат службового розслідування самовільного залишення військової частини капітаном ОСОБА_2 ” –відмовлено повністю.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
В своїй скарзі апелянт зазначає, що у разі, коли військовослужбовець потребує екстреної медичної допомоги, він має право самостійно звернутися за медичною допомогою до найближчих закладів охорони здоров`я. В свою чергу довідка про тимчасову непрацездатність від 13.08.2022 року є чинною та не скасованою, а не повідомлення про факт звільнення від військової служби та про наявність довідки, жодним чином не спростовує факту його тимчасової непрацездатності. Зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції про знаходження його на бойовому чергуванні.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 01.03.2022 позивача призвано на військову службу за призовом під час мобілізації  на особливий період.
Відповідно до пункту 23 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.05.2022 № 113 позивач 06.05.2022 прийняв справи та посаду командира стрілецької роти стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 .
13.08.2022 позивач знаходився в розташуванні військової частини на місці її тимчасової дислокації в Миколаївській області, але за межами міста Миколаєва. Цього ж дня він виїхав до м. Миколаєва і звернувся до лікаря Центру первинної медико-санітарної допомоги № 2 у зв`язку, як зазначено в позові, з раптовим погіршення стану здоров`я (гіпертонічна хвороба).
Згідно з Довідки про тимчасову непрацездатність поліцейського, військовослужбовця Національної гвардії України (без номера і дати), виданої Комунальним некомерційним підприємством Миколаївської міської ради “Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2” позивача звільнено від служби 13.08.2022.
Відповідно до рапорту командира стрілецького батальйону п/п-к ОСОБА_3 , зареєстрованого відповідачем 15.08.2022, позивач, який самовільно залишив військову частину, 14.08.2022 повернувся та приступив до виконання своїх обов`язків.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 22.08.2022 № 718 “Про призначення службового розслідування стосовно самовільного залишення місця служби капітаном ОСОБА_2 ” призначено службове розслідування стосовно самовільного залишення місця служби позивачем та визначено склад комісії, головою якої призначено командира стрілецького батальйону п/п-к ОСОБА_4 .
Згідно з преамбулою вищезазначеного наказу підставою для його прийняття слугував рапорт командира стрілецького батальйону п/п-к ОСОБА_3 , за вх. від 15.08.2022 № 2377/р. Метою службового розслідування зазначено уточнення причин та умов, що сприяли у самовільному залишенню місця служби позивачем, встановлення ступеня його вини.
За результатами службового розслідування комісією підготовлено і надано командиру військової частини НОМЕР_1 Акт службового розслідування (далі – Акт службового розслідування).
Відповідно до Акта службового розслідування п/п-к ОСОБА_5 проведено відповідне службове розслідування (сторінка 1 Акта) з метою уточнення причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини к-н ОСОБА_1 .
У підпунктах 4.3 і 4.4 пункту 4 Акта службового розслідування зазначено:
“ 4.3. Під час проведення службового розслідування було встановлено факт самовільного залишення військової частини капітаном ОСОБА_1 .
За даним фактом було надано довідку-доповідь оперативному черговому військової частини НОМЕР_1 , а також рапорт про повернення від 15.08.2022 р. № 2378/р.
Під час проведення першочергових розшукових заходів капітана ОСОБА_6 було встановлено, що він відповів на телефонний дзвінок оперативного чергового.
Повідомлень із закладів охорони здоров`я про перебування капітана ОСОБА_6 на лікуванні на адресу частини не надходило.
Жодних довідок із військових комісаріатів про звернення капітана ОСОБА_6 на адресу військової частини не надходило.
4.4. В ході розслідування було також встановлено, що порушення військової дисципліни було скоєно під час виконання службових обов`язків, пов`язано з проходженнями військової служби під час дії правового режиму воєнного стану.
Службовим розслідуванням встановлено, що шкода правопорушником завдана не була.”
При цьому позивач у своїх поясненнях від 08.09.2022 зазначив:
“Повідомлення командира СБ про СЗЧ 13.08.2022 р. не відповідає дійсності за наступних причин.
13.08.2022 р. я приступив на КСПСБ в районі зосередження з метою взяти у командира СБ дозвіл на виїзд до Миколаєва для реєстрації журналу бойових дій 2 СРСБ, ремонту автомобіля, купівлі необхідних ліків для мене, як хворого на гіпертонію та вирішення інших проблемних питань, про які командир СБ був обізнаний та своєчасно повідомлений. Командира СБ на той час на КСП не було, мобільний зв`язок з ним був відсутній, тому у мене була відсутня можливість отримати дозвіл особисто. В зв`язку з чим, про свій виїзд до Миколаєва я повідомив начштабу та заступників командира СБ.
Того ж дня я виїхав до Миколаєва, вирішив зазначені вище проблеми, повернувшись до СБ на КСП доповів про своє повернення начштабу та заст. ком. СБ, оскільки ком. СБ не було. Мій моб. телефон весь цей час був на зв`язку.”
За результатами вищезазначеного службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ від 09.09.2022 № 399 “Про підсумки службового розслідування самовільного залишення військової частини капітаном ОСОБА_2 ” (далі – Наказ № 399), відповідно до пункту 1 якого за неналежне виконання службових обов`язків, порушення вимог статей 11-13, 16, 49, 128, 129, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, накладено на позивача дисциплінарне стягнення – “сувора догана” (пункт “в” статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України).
Вважаючи Наказ № 399 протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що службове розслідування було проведено з дотриманням строку та процедури його проведення, в свою чергу з урахуванням матеріалів справи та наданих доказів прийшов до висновку, що позивач 13.08.2022 самовільно залишив місце розташування військової частини, а відтак відповідач правомірно дійшов до висновку про порушення позивачем статей 11-13, 16, 49, 129, 199, 200 Статуту внутрішньої служби і статей 2 і 4 Дисциплінарного статуту.
Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює  Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу»  (далі - Закон № 2232-XII).
Згідно з частиною четвертою  статті 2 Закону № 2232-XII  порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений  Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV  (далі - Статут).
Відповідно до пункту 16 Розділу 1 Частини І Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Пунктами 26 та 27 Розділу 1 Частини І Статуту визначено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення злочину військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим  Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV  (далі - Дисциплінарний статут).
Усі військовослужбовці Збройних  Сил  України  незалежно  від своїх  військових  звань,службового  становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.
Дія Дисциплінарного статуту Збройних Сил України поширюється на  Державну  прикордонну службу України, Службу безпеки України, Національну гвардію України та інші військові формування, створені відповідно до законів України, Державну спеціальну службу транспорту, Державну службу спеціального  зв`язку та захисту інформації України.
Статтею 1, 2 Дисциплінарного статут ЗСУ визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 5 Дисциплінарного статут ЗСУ передбачено, що стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.
Відповідно до ст. 6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених законами та військовими статутами заходів примусу аж до арешту винного й притягнення його до кримінальної відповідальності.
Відповідно до ст. 45 Дисциплінарного статут ЗСУ, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених  Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Статтею 48 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Відповідно до положень Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.
Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України  визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
За ст. 84 Дисциплінарного статуту ЗСУ, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове  розслідування. Воно проводиться  з  метою  уточнення  причин і умов,  що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначені Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим  Наказом Міністерства оборони України  від 21.11.2017 № 608  (далі - Порядок).
Відповідно до пункту 1 Розділу ІІІ Порядку рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Згідно з пунктами 3, 4 цього ж Розділу Порядку службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).
Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.
Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам – співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення (частина друга статті 85 Дисциплінарного статуту, пункт 12 розділу ІІІ Порядку № 608).
Відтак службове розслідування стосовно військовослужбовця офіцерського складу може бути проведено на підставі наказу однією особою офіцерського складу (в тому числі особисто командиром (начальником)) або у складі комісії з проведення службового розслідування.
Як вбачається з матеріалів справи, службове розслідування стосовно позивача було проведено на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 22.08.2022 № 718 “Про призначення службового розслідування стосовно самовільного залишення місця служби капітаном ОСОБА_2 ” комісією, головою якої призначено безпосереднього командира позивача п/п-к ОСОБА_7 , а членами – заступників командира стрілецького батальйону ст.л-та ОСОБА_8 і м-ра      ОСОБА_9 .
Жоден із членів цієї комісії не є підлеглим позивача і співучасником його дій щодо залишення військової частини. Отже, склад комісії відповідає вимогам Дисциплінарного статуту і Порядку № 608, про що вірно зазначено судом першої інстанції.
При цьому суд першої інстанції обгрунтовано відхилив твердження позивача про те, що п/п-к ОСОБА_7 є зацікавленим у наслідках розслідування, бо саме на підставі його рапорту було призначено відповідне розслідування, оскільки исциплінарним статутом не передбачено такого обмеження щодо неможливості включення до складу комісії особи, яка подала рапорт про можливе вчинення військовослужбовцем дисциплінарного проступку, а відповідно до статей 48, 53, 83 і 84 Дисциплінарного статуту п/п-к ОСОБА_7 як командир батальйону мав повноваження щодо притягнення позивача, який є його підлеглим, до дисциплінарної відповідальності.
В свою чергу, згідно з пунктами 1-3 Розділу VІ Порядку за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.
Верховний Суд в постанові по справі № 813/1021/17 від 19 лютого 2020 висловив правову позицію відповідно до якої підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.
Що стосується самої події залишення позивачем військової частини 13.08.2022 року, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 09.09.2022 № 399 “Про підсумки службового розслідування самовільного залишення військової частини капітаном ОСОБА_2 ” на позивача накладено дисциплінарне стягнення “сувора догана” за фактом самовільного залишення ним 13.08.2022 військової частини, наявність якого ним заперечується.
Відповідно до абзацу другого статті 28 Статуту внутрішньої служби єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає, зокрема, в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця.
Статтею 14 Статуту внутрішньої служби встановлено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити – до наступного прямого начальника.
Отже, залишати розташування військової частини із службових та/або особистих питань військовослужбовець може лише за згодою свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити – до наступного прямого начальника.
Про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо) (стаття 12 Статуту внутрішньої служби).
Згідно зі статтею 254 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.
Відтак у разі раптового погіршення здоров`я та після відвідування медичного закладу військовослужбовець зобов`язаний негайно повідомити про ці факти свого безпосереднього начальника.
Заперечуючи стосовно наявності факту самовільного залишення позивачем військової частини, вказав, що:
13.08.2022 він знаходився в розташуванні військової частини на місці її тимчасової дислокації та цього ж дня виїхав на місце її постійної дислокації;
про свій виїзд до місця постійної дислокації військової частини він повідомив начальника штабу частини, а також він постійно перебував на зв`язку з оперативним черговим підрозділу, якому повідомляв про місце свого перебування;
згідно з довідкою медичного закладу 13.08.2022 він був звільнений від служби.
Поряд з цим, у своїх поясненнях від 08.09.2022 у межах службового розслідування позивач комісії повідомив, що “… 13.08.2022 р. я приступив на КСПСБ в районі зосередження з метою взяти у командира СБ дозвіл на виїзд до Миколаєва для реєстрації журналу бойових дій 2 СРСБ, ремонту автомобіля, купівлі необхідних ліків для мене, як хворого на гіпертонію та вирішення інших проблемних питань, про які командир СБ був обізнаний та своєчасно повідомлений. Командира СБ на той час на КСП не було, мобільний зв`язок з ним був відсутній, тому у мене була відсутня можливість отримати дозвіл особисто. В зв`язку з чим, про свій виїзд до Миколаєва я повідомив начштабу та заступників командира СБ. Того ж дня я виїхав до Миколаєва, вирішив зазначені вище проблеми, повернувшись до СБ на КСП доповів про своє повернення начштабу та заст. ком. СБ, оскільки ком. СБ не було. Мій моб. телефон весь цей час був на зв`язку.”
Таким чином, судом першої інстанції вірно зазначено, що відповідно до поданих позивачем пояснень тимчасове розташування військової частини він залишив, не отримавши згоду ні свого безпосереднього начальника (командира батальйону), ні наступного прямого начальника; позивач лише повідомив начальника штабу і заступників командира батальйону про своє вибуття. 
При цьому в вищезазначених поясненнях, позивач нічого не зазначив, що в цей день він звертався до цивільних лікарів у зв`язку з погіршенням його здоров`я, про отримання ним від цих лікарів звільнення від служби на один день, а також про повідомлення про цей факт хоч когось з військової частини.
З огляду на вищенаведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач 13.08.2022 самовільно залишив місце розташування військової частини, оскільки:
на від`їзд з місця розташування військової частини він не отримав дозвіл ні від свого безпосереднього начальника (командира батальйону), ні від наступного прямого начальника;
у цивільного медичного закладу відсутні повноваження звільняти від проходження військової служби військовослужбовців;
позивач ні після прибуття 14.08.2022 до місця розташування військової частини, ні під час проведення службового розслідування не повідомив про факт звільнення його від військової служби на підставі медичного огляду цивільним лікарем та про наявність у нього відповідної довідки.
За таких обставин, відповідачем правомірно вказано про порушення позивачем статей 11-13, 16, 49, 129, 199, 200 Статуту внутрішньої служби і статей 2 і 4 Дисциплінарного статуту та притягнуто його до дисциплінарної відповідальності.
Доводи апелянта, що у разі, коли військовослужбовець потребує екстреної медичної допомоги, він має право самостійно звернутися за медичною допомогою до найближчих закладів охорони здоров`я, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки військовослужбовець повинен повідомити медичним працівникам про  те, що  він перебуває на  військовій службі  та  доповісти безпосередньому командиру (начальнику), чого зроблено не було.
Посилання апелянта, що довідка про тимчасову непрацездатність від 13.08.2022 року є чинною та не скасованою, а не повідомлення про факт звільнення від військової служби та про наявність довідки, жодним чином не спростовує факту його тимчасової непрацездатності, не спростовують правомірність винесеного спірного наказу, оскільки позивачем в порушення ст.254 Статуту самовільно залишено місце служби .
За таких обставин, доводи наведені відповідачем в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
                                                                 Повний текст постанови складено та підписано 21 березня 2023 року.

Головуючий суддя:                                                                                             О.В. Лук`янчук  

Суддя:                                                                                                                  А.І. Бітов

Суддя:                                                                                                                           І.Г. Ступакова