Ухвала
Іменем України 
28 березня 2023 року
м. Київ
справа № 229/2031/22
провадження № 51 - 1913 ск 23
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу судді Дніпровського апеляційного суду від 24 січня 2023 року,
встановив:
Як убачається з матеріалів провадження за скаргою, ухвалою слідчого судді Дружківського міського суду Донецької області від 10 листопада 2022 року у задоволенні клопотання прокурора Бахмутської окружної прокуратури ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 12021052150000957 від 21 вересня 2021 року про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 .
На підставі ч.6 ст. 615 КПК України визначено вважати продовженим обраний обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до вирішення відповідного питання судом, але не більше ніж до 08 січня 2023 року включно.
Ухвалою судді Дніпровського апеляційного суду від 24 січня 2023 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Дружківського міського суду Донецької області від 10 листопада        2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , продовженого на підставі ч.6 ст. 615 КПК України. 
У касаційній скарзі обвинувачений ОСОБА_4 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу судді Дніпровського апеляційного суду від 24 січня 2023 року про відмову у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою та призначити новий судовий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши касаційну скаргу та додані до неї копії судових рішень, обговоривши наведені у скарзі доводи, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме:
1) вироки, крім випадків, передбачених ст. 394 цього Кодексу;
2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру;
3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом. 
Згідно з нормами ч. 2 ст. 392 КПК України ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.
Така законодавча позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13 лютого     2001 року).
Як убачається зі змісту ухвали, відмовляючи у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , суд послався на те, що обраний ухвалою слідчого судді запобіжний захід у вигляді тримання під вартою було продовжено обвинуваченому на підставі ч. 6 ст. 615 КПК, а тому це рішення оскарженню в апеляційному порядку не підлягає. 
Зокрема, в цій статті встановлено особливий режим досудового розслідування та продовження строків тримання під вартою під час судового провадження в умовах воєнного, надзвичайного стану або у районі проведення антитерористичної операції чи заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України. Відповідно до ч. 6        ст. 615 КПК у разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в установленому цим Кодексом порядку обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою вважаться продовженим до вирішення відповідного питання судом, але не більше ніж на два місяці.
Тобто продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в таких випадках здійснюється за клопотанням прокурора без ухвалення судового рішення судом першої інстанції, а тому не може бути предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, враховуючи вимоги ст. 392 КПК України.
Суддя апеляційної інстанції, встановивши, що  ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в порядку, який встановлює особливий режим судового розгляду в умовах воєнного стану, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Положеннями ч. 4 ст. 399 КПК України передбачено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому КПК України (п. 2 ч. 2 ст. 392 цього Кодексу).
Розглядаючи апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 , апеляційний суд обґрунтовано вказав, що за своєю правовою природою оскаржувана ухвала не є ухвалою суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як це помилково вважає апелянт, оскільки нею таке питання не вирішувалося, а лише було констатовано, що наявні підстави для подальшого тримання ОСОБА_4 під вартою безпосередньо на підставі закону (ч. 6 ст. 615 КПК України), за відсутності чинного судового рішення про застосування такого запобіжного заходу.
Це не може вважатися тотожним ухваленню судом на етапі судового розгляду кримінального провадження рішення про продовження тримання особи під вартою, яке підлягає апеляційному оскарженню згідно ч. 2 ст. 392 КПК України.
Таким чином, положення даної норми закону застосовуються автоматично, як наслідок виникнення зазначених у її диспозиції обставин і не потребують прийняття будь-якого процесуального рішення, у тому числі судового.
Як правильно зазначено в ухвалі судді Дніпровськогоапеляційного суду від 24 січня 2023 року, слідчий суддя не розглядав клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , натомість застосував положення     ч. 6 ст. 615 КПК України, зазначивши, що обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою вважається продовженим до вирішення відповідного питання судом, але не більше ніж до 08 січня 2023 року включно.
Враховуючи, що ст. 309 КПК України не передбачає окремого оскарження рішення слідчого судді, ухваленого в порядку ч. 6 ст. 615 КПК України, підстави для розгляду апеляційної скарги обвинуваченого відсутні.
Враховуючи наведене, суддя Дніпровського апеляційного суду, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Дружківського міського суду Донецької області від 10 листопада        2022 року, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону. 
За таких обставин, з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити згідно п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Враховуючи наведене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу судді Дніпровського апеляційного суду від 24 січня 2023 року про відмову у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                                   ОСОБА_3