Ухвала
 
02 лютого 2023 року
м. Київ
 
справа № 139/419/22
провадження № 61-1450ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 26 вересня                   2022 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 28 грудня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2022 року Акціонерне товариство Комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
 
В обґрунтування позову зазначало, що 27 липня 2010 року ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 27 липня 2010 року, чим підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. 
 
Вказувало, що свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачці кредитні кошти, а остання не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість, яка станом на 14 червня 2022 року складає              34 151,02 грн, з яких: 33 646,31 грн - заборгованість за тілом кредиту; 504,71 грн - заборгованість за простроченими відсотками. 
 
Враховуючи викладене, просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 27 липня 2010 року б/н у розмірі                 34 151,02 грн.
 
Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області 
від 26 вересня 2022 року, залишеного без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 28 грудня 2022 року, у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.
 
Суди, відмовляючи у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк», виходили з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження конкретно обраної відповідачкою банківської послуги і погоджених з нею Умов та правил банківських послуг та Тарифів. Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил і Тарифів Банку не є належним доказом, оскільки не містить даних про суму кредиту чи кредитного ліміту, процентної ставки, даних щодо обрання відповідачкою виду кредитної карти.
 
25 січня 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 26 вересня 2022 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 28 грудня 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
 
Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної 

правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пунктів 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 34 151,02 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (268 400,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України справа є малозначною.
 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
 
Оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, та судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.      
 
Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи                               від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування 

практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті                         19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394                    ЦПК України, Верховний Суд,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 26 вересня                  2022 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 28 грудня 2022 року                  у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	О. В. Ступак     І. Ю. Гулейков     С. О. Погрібний