ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2311/23 Справа № 178/218/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Лісняк В.В. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
судді - доповідача Халаджи О. В.
суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні у м. Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2022 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (суддя першої інстанції Лісняк В.В. повний текст рішення складено 15 листопада 2022 року),

В С Т А Н О В И В:

14 лютого 2022 року позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до Криничанського районного суду Дніпропетровської області з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому Банк просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 5351,36 [Долар США ], що за курсом 27.22 відповідно до службового розпорядження НБУ від 29.12.2021 року складає 145664,02 грн. за кредитним договором № DNU0GA00001596 віл 19.03.2008 року.
Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2022 року в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.
Із вказаним судовим рішенням не погодилась представник позивача ОСОБА_2 , та подала апеляційну скаргу, вважає, що воно ухвалено з порушення норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.
В обґрунтування доводів скарги зазначає, що відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією. А також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором № DNU0GA00001596.
З відповідача було стягнено заборгованість за кредитним договором за період дати укладення кредитного договором до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.12.2016 року., тобто період з 19.03.2008 року по 29.05.2015 року, то за період після подання позовної заяви від 02.07.2015 року, з 03.07.2015 року по 29.12.2021 року відповідач має заборгованість у розмірі 5351,36 (Долар США).
Наголошує на тому, що кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, на думку позивача 3% річних підлягає стягненню з відповідача.
ОСОБА_2 просила рішення Киричанського районного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2022 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».
Згідно частини 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено,що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами,якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
В даній справі ціна позову становить, 145664,02 гривень (2270*100=227000). тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму(2684*100=268400), а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. 
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом першої інстанції встановлено, що між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 19.03.2008 року було укладено кредитний договір № DNU0GA00001596 відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 45370.00 доларів США на термін до 19.03.2028 року, та зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитним договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У порушення умов кредитного договору, ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Внаслідок порушення відповідачем зобов`язань щодо повернення чергової частини суми кредиту, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України позивач скористався правом достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.
Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 19.08.2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про встановлення курсу для погашення заборгованості позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.12.2016 року рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 19.08.2016 року в частині стягнення пені та загальної суми заборгованості змінено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитом -34148,44 доларів США, заборгованість по відсоткам за користування кредитом – 7086,39 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом – 197,58 доларів США, пеню за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором – 57995,92 грн., 3654 грн. – судового збору. В решті рішення залишено без змін.
Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції дійшов висновку, що звернення 02.07.2015 року до Криничанського районного суду АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 з позовом про стягнення заборгованості та, як наслідок, задоволення таких позовних вимог рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 19.08.2016 року, змінило порядок, умови і строк дії договору кредиту від 19.03.2008, а також припинило право АТ КБ «Приватбанк» на проценти та пеню.
Апеляційний суд не погоджується з даним висновком суду першої інстанції.
Частиною 1 статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.
За частиною першою статті 525, частиною першою статті 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умовне допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
За частиною 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно частини 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Водночас, рішення суду суті правовідносин позики не змінює, а лише визначає суму заборгованості на час настання строку виконання зобов`язань.
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування втрат від знецінення грошових коштів у зв`язку з інфляцією та 3% річних має компенсаторний характер і є способом захисту майнового права і інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника за знецінення грошових коштів, які ним не повернуто та у компенсації за користування чужими грошима і неналежне виконання зобов`язань.
Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть визначатися у рішенні суду.
У зв`язку із викладеним можна зробити висновок, що правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, регулюються нормами ЦК України щодо виконання зобов`язань за договором позики та передбачають відповідальність за порушення грошового зобов`язання (частина 2 статті 625 ЦК України).
Зобов`язання у цій справі не є такими, що виникли з рішення суду, це зобов`язання з виконання договору позики, в якому рішенням суду визначено конкретний розмір грошових коштів, які підлягають поверненню, як невиконане боржником зобов`язання та констатовано про наявність зобов`язань між сторонами.
Саме такі правові висновки щодо правової природи застосування положень статті 625 ЦК України за наявності судового рішення, яке не виконується, Велика Палата Верховного Суду висловила у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19).
З матеріалів справи вбачається, що Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 19.08.2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про встановлення курсу для погашення заборгованості позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.12.2016 року рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 19.08.2016 року в частині стягнення пені та загальної суми заборгованості змінено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитом -34148,44 доларів США, заборгованість по відсоткам за користування кредитом – 7086,39 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом – 197,58 доларів США, пеню за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором – 57995,92 грн., 3654 грн. – судового збору. В решті рішення залишено без змін.
Представником відповідача до позовної заяви було надано відзив, в якому він зазначив, що банком пропущено строк позовної давності, та зазначив, що позивач не надав доказів часткового виконання рішення.
Також з матеріалів справи вбачається, що представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 в окремій заяві заявив про застосування позовної давності.
Доказів погашення повної або часткової заборгованості відповідачем надано не було.
Тобто боржником визнано, що заборгованість за рішенням суду він не погасив.
Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.
Так, з ухваленням рішень про стягнення боргу у 2016 році зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак, кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.
Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), проте станом на дату позовної заяви зобов`язання ним за рішенням суду не припинилось.
Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.
Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
За загальним правилом, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.
Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).
Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.  
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).
А тому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні позову, чим порушив норми матеріального права, а тому рішення суду підлягає скасуванню, а позовна заява частковому задоволенню.
З матеріалів справи вбачається, що позивач АТ Б «Приватанк» звернувся до суду з позовною заявою 14.02.2022 року,тобто з урахування правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19), саме з 14.02.2019 року слід брати розрахунок 3% річних.
Період прострочення №1): 14.02.2019 - 14.02.2022.,Сума заборгованості = 27471.83 (Долар США), Кількість днів прострочення = 1096.Сума санкції = 27471.83*3/100/365*321 + 27471.83*3/100/366*366 + 27471.83*3/100/365*365 + 27471.83*3/100/365*44 = 2472.46 (Долар США).
2474,22 (Долар США), що за курсом 27.22 відповідно до службового розпорядження НБУ від 29.12.2021 року складає 67348,26 грн.
З відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума у розмірі 2474,22 (Долар США), що за курсом 27.22 відповідно до службового розпорядження НБУ від 29.12.2021 року складає 67348,26 грн.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, а саме: позовні вимоги задоволено в сумі 2474,22 [Долар США ], що за курсом 27.22 відповідно до службового розпорядження НБУ від 29.12.2021 року складає 67348,26 грн., що складає 46,23% (67348,26 * 100): 145664,02 грн., від заявлених позивачем вимог, тому понесені витрати підлягають стягненню з відповідача у сумі 1146,96 грн. (2481х 46,23%), також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволених позовних вимог, що складає 1720,21 (3721 х 46,23%) гривень, а всього на загальну суму 2867,17 гривень.
Керуючись статтями 374, 376, 381-384, 141,390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2022 рокускасувати.
Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково
Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) 3% річних у сумі 2474,22 (Долар США), що за курсом 27.22 відповідно до службового розпорядження НБУ від 29.12.2021 року складає 67348,26 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ІПН НОМЕР_1 ) на користь АТ КБ «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) судовий збір у сумі 2867,17 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та  оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді:                                                                        О. В. Халаджи                                                         
О.Д. Канурна
               
Т.В. Космачевська