КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
 07 грудня 2022 року
 
справа № 357/5107/21
                             
провадження № 22-ц/824/6249/2022 
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
            судді-доповідача: Музичко С.Г.,
            суддів: Болотова Є.В., Кулікової С.В.,
при секретарі: Волошиній А.О.
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідачі: ОСОБА_2 , Білоцерківський національний аграрний університет  
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Бебешко М. М, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Білоцерківського національного аграрного університету про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної унаслідок упереджених та дискримінаційних дій, вчинених з перевищенням службових повноважень посадовою особою, деканом біолого-технологічного факультету Білоцерківського національного аграрного університету,
 
В С Т А Н О В И В :
 
В травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом до ОСОБА_2 , Білоцерківського національного аграрного університету, в якому просив суд: 1) визнати винним декана біолого-технологічного факультету Білоцерківського національного аграрного університету ОСОБА_2 у свідомому перевищенні посадових повноважень, що спричинило безпідставне порушення умов контракту і завдало пряму матеріальну шкоду позивачеві; 2) стягнути з Білоцерківського національного аграрного університету на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 153 474, 23 грн., у тому числі: 124 320, 59 грн. як недоотриманий дохід у вигляді заробітної плати та 29 153, 64 грн. як фактичні витрати на лікування хвороб, спричинених фізичними діями декана біолого-технологічного факультету Білоцерківського національного аграрного університету ОСОБА_2 ; 3) визнати винним декана біолого-технологічного факультету Білоцерківського національного аграрного університету ОСОБА_2 у дискримінації за віком позивача та у приниженні його честі, гідності, професійної та ділової репутації за бездіяльності юридичної особи Білоцерківського національного аграрного університету; 4) стягнути з декана біолого-технологічного факультету Білоцерківського національного аграрного університету ОСОБА_2 на користь позивача грошову компенсацію за завдану моральну шкоду в розмірі 177 000 грн., у тому числі 85 000 грн. за наклеп і свідоме фальшування документів з метою принизити авторитет, престиж, професійну і ділову репутацію, 50 000 грн. за моральні і фізичні страждання у зв`язку з ушкодженням і не відновленням до попереднього стану здоров`я, 42 000 грн. у вигляді компенсації за приниження честі, гідності, професійної і ділової репутації; 5) стягнути з відповідачів на користь позивача витрати на судовий збір в розмірі 4 189, 75 грн.
          Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Білоцерківського національного аграрного університету про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної унаслідок упереджених та дискримінаційних дій, вчинених з перевищенням службових повноважень посадовою особою, деканом біолого-технологічного факультету Білоцерківського національного аграрного університету відмовлено.
           Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про задоволення позову.
В обґрунтування своїх вимог посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що були відсутні правові підстави для проведення засідання кафедри 18.09.2019 року та прийняття на його основі протоклу№2, який було взято судом до уваги при постановленні рішення. Вказаний протокол за формою та змістом не відповідає вимогам та, на думку позивача, є сфабрикованим. Позивач вважає безпідставними звинувачення щодо порушення ним трудової дисципліни, а також розпорядження про зменшення його навантаження до 0,1 ставки.
 В судовому засіданні позивач  апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.
 Представник відповідача в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.   
 Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
 Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішення про зменшення позивачу навантаження приймалося кафедрою технології кормів, кормових добавок і годівлі тварин від 18 вересня 2019 року. Підставою для зменшення навантаження позивачу став акт перевірки від 16.09.2019 року, складений комісією в складі двох заступників декана, диспетчера та голови студентської ради біолого-технологічного факультету. 
За результатом розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до Білоцерківського національного аграрного університету про скасування протоколу № 2 засідання кафедри технології кормів, кормових добавок і годівлі тварин, яким відбулося зменшення навантаження та відповідне зменшення заробітної плати, стягнення невиплаченої заробітної плати в апеляційному порядку Київським апеляційним судом 20 січня 2021 відмовлено в задоволенні позову. В касаційному порядку вказана справа не переглядалась у зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження ухвалою Верховного Суду від 01 березня 2021 року. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду з огляду на наступне. 
Судом встановлено, що Білоцерківським національним аграрним університетом із ОСОБА_1 укладено контракт № 175/17 зі строком дії з 28.08.2017 по 09.12.2020, відповідно до якого ОСОБА_1 приймається на роботу до університету на кафедру тех.кормів, к.д. і годівлі тварин за посадою професора кафедри. Відповідно до п.3 вказаного контракту працівник, зокрема, зобов`язується забезпечувати навчальний процес на рівні державних стандартів освіти з виконанням щорічного навантаження 1548 годин, або частку посадової ставки, визначеної рішенням кафедри.
07 січня 2019 року ОСОБА_1 надано подяку та привітання з 80-річним ювілеєм за підписом декана БТФ Білоцерківського національного аграрного університету ОСОБА_2.
16 травня 2019 року ОСОБА_1 надано ряд подяк за підписом ректора Білоцерківського національного аграрного університету.
Наказом ректора Білоцерківського національного аграрного університету № 85/О від 13 травня 2019 року відзначено ОСОБА_1 як кращого винахідника університету.
Наказом ректора Білоцерківського національного аграрного університету № 11/О від 21 січня 2019 року премійовано ОСОБА_1 .
Наказом ректора Білоцерківського національного аграрного університету № 99/О від 08 травня 2018 року оголошено подяку ОСОБА_1 .
Протоколом № 1 засідання кафедри технології кормів, кормових добавок і годівлі тварин Білоцерківського національного аграрного університету від 05 вересня 2019 року розподілено навчальне навантаження на 2019-2020 навчальний рік, відповідно до якого ОСОБА_1 визначено розмір посадового окладу 0,9 ставки.
Актом перевірки від 16.09.2019 комісією Білоцерківського національного аграрного університету виявлено, що станом на 16.09.2019 не було представлено звітів професора кафедри технології кормів, кормових добавок та годівлі тварин ОСОБА_1 за 2017-2018 та 2018-2019 навчальні роки, також ним не представлено додатків до звіту, а саме переліку госпдоговірних, держдоговірних тематик, міжнародних грантів. Де б він був керівником або брав участь. Не представлено підтверджуючих матеріалів надання допомоги НВЦ БНАУ, підтверджуючих матеріалів впровадження власних наукових досліджень під час читання курсу лекцій з дисципліни «Технологія виробництва комбікормів». Відсутні звіти наукової роботи за 2017-2019 року.
Протоколом № 2 засідання кафедри технології кормів, кормових добавок і годівлі тварин Білоцерківського національного аграрного університету від 18 вересня 2019 року розподілено навчальне навантаження на 2019-2020 навчальний рік, відповідно до якого ОСОБА_1 визначено розмір посадового окладу 0,1 ставки.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі № 357/12299/19 від 23 вересня 20120 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Білоцерківського національного аграрного університету про скасування протоколу № 2 засідання кафедри технології кормів, кормових добавок і годівлі тварин, яким відбулося зменшення навантаження та відповідне зменшення заробітної плати, стягнення невиплаченої заробітної плати частково задоволено позовні вимоги та скасовано протокол № 2 засідання кафедри технології кормів, кормових добавок і годівлі тварин від 18.09.2019 року, в задоволенні решти вимог відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 20 січня 2021 року частково задоволено апеляційні скарги сторін, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Білоцерківського національного аграрного університету про скасування протоколу № 2 засідання кафедри технології кормів, кормових добавок і годівлі тварин відмовлено. Постанова суду набрала законної сили в день її складення.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження на постанову Київського апеляційного суду від 20 січня 2021 року у даній справі.
Випискою № 165 з медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_1 , зазначено, що останній має ряд захворювань, у зв`язку з чим сімейним лікарем йому призначається відповідне лікування. Завідувач кафедри технології кормів, кормових добавок і годівлі тварин письмово повідомляв професора даної кафедри ОСОБА_1 про необхідність звільнення кімнати № НОМЕР_1 корпусу № 9 та перенесення речей до кімнати № НОМЕР_2 корпусу № 9 у зв`язку з тим, що кімната № НОМЕР_1 корпусу № 9, відповідно до наказу ректора належить кафедрі гігієни тварин та основ санітарії.
Довідкою № 183 від 17.10.2020 Білоцерківського національного аграрного університету зазначено про те, що ОСОБА_1 з вересня 2018 року по серпень 2019 року отримав заробітну плату в розмірі 170 354, 47 грн.
Довідкою № 136 Білоцерківського національного аграрного університету зазначено про те, що ОСОБА_1 з вересня 2018 року по грудень 2018 року отримав заробітну плату в розмірі 39 782, 39 грн.
Довідкою № 179 від 05.10.2020 Білоцерківського національного аграрного університету зазначено про те, що ОСОБА_1 з вересня 2019 року по вересень 2020 року отримав заробітну плату в розмірі 58 580, 68 грн.
Довідкою № 137 Білоцерківського національного аграрного університету зазначено про те, що ОСОБА_1 з вересня 2020 року по грудень 2020 року отримав заробітну плату в розмірі 10 821, 35 грн.
Копією журналу обліку робочого часу науково-педагогічних працівників кафедри технології кормів, кормових добавок і годівлі тварин за серпень 2019 рік - березень 2020 року підтверджено факт перебування ОСОБА_1 на робочому місці.
Копіями листків непрацездатності ОСОБА_1 встановлено факти перебування останнього на стаціонарному лікуванні з 17.09.2019 по 30.09.2019 та з 24.10.2019 по 06.11.2019.
В матеріалах цивільної справи долучено копії фіскальних чеків на придбання медикаментів.
До матеріалів справи долучено список восьми працівників кафедри технології кормів, кормових добавок і годівлі тварин, які працювали у 2019 році, акти перевірок професора кафедри ОСОБА_1 за 02.10.2018, 16.09.2019 та 01.10.2019 доцента кафедри генетики, селекції і розведення тварин ОСОБА_3 і старшого викладача кафедри гігієни тварин та основ санітарії ОСОБА_4 за 14.09.2020 і 24.09.2020.
Частинами першою-другою статті 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 1166 ЦК України - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.
Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Згідно з вимогами статі 237-1 Кодексу Законів про працю України - відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Відповідно до абзацу першого пункту другого Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами відшкодування шкоди» - розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Згідно з вимогами абзаців другого-третього пункту п`ятого Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди - відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.
Згідно зі статтею 2-1 КЗпП України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону № 5207-VI прямою дискримінацією є ситуація, за якої з особою та/або групою осіб за їх певними ознаками поводяться менш прихильно, ніж з іншою особою та/або групою осіб в аналогічній ситуації, крім випадків, коли таке поводження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними. Таке поводження за змістом пункту 2 частини першої статті 1 цього ж Закону може полягати, в тому числі, в обмеженні у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами у будь-якій формі.
Отже, факт дискримінації може бути встановлений лише у випадку, коли розрізнення у ставленні до особи вмотивоване притаманною їй певною персональною ознакою.
Подібні правовідносини, зокрема щодо відсутності дискримінації за віком, викладені в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 804/2823/16.
У зв`язку з тим, що  рішення про зменшення позивачу навантаження приймалося рішенням кафедри технології кормів, кормових добавок і годівлі тварин від 18 вересня 2019 року а також підставою для зменшення навантаження позивачу став акт перевірки від 16.09.2019, складений комісією в складі двох заступників декана, диспетчера та голови студентської ради біолого-технологічного факультету, відтак висновок суду першої інстанції про недоведеність вини у вчиненні дискримінації стосовно позивача за віком відповідає обставинам справи та вимогам закону. 
Як слідує з матеріалів,  за результатами розгляду справи за позовом  ОСОБА_1 до Білоцерківського національного аграрного університету про скасування протоколу № 2 засідання кафедри технології кормів, кормових добавок і годівлі тварин, яким відбулося зменшення навантаження та відповідне зменшення заробітної плати, стягнення невиплаченої заробітної плати в апеляційному порядку Київським апеляційним судом 20 січня 2021 відмовлено в задоволенні позову. В касаційному порядку вказана справа не переглядалась у зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження ухвалою Верховного Суду від 01 березня 2021 року. 
  Рішенням Київського апеляційного суду від 20 січня 2021 року встановлено, що позивач, підписуючи контракт 28 серпня 2017 року позивач, як найнятий працівник «погодився забезпечувати навчальний процес на рівні державних стандартів освіти з виконанням щорічного навантаження 1548 год., або частку посадової ставки, визначеної рішенням кафедри» (п.3 контракту). Крім того, відповідно до положень ст. 60 Закону України «Про освіту» робочий час педагогічного працівника включає час виконання ним навчальної, виховної, методичної, організаційної роботи та іншої педагогічної діяльності, передбаченої трудовим договором. Конкретний перелік та обсяг видів робіт педагогічного і науково-педагогічного працівника встановлюються трудовим договором відповідно до законодавства.
Так, укладеним між ОСОБА_1 та Білоцерківським НАУ контрактом 175/17 від 28 серпня 2017 року крім безпосередньо навчальної частини визначені також і інші обов`язки, які він повинен виконувати протягом дії контракту: видати навчальний посібник з годівлі свиней; видати методичні розробки з дисципліни кафедри; надавати допомогу дослідним господарствам з питань технології кормів і годівлі тварин; підготувати 1 кандидата наук; та інші.
Тому з врахуванням вище вказаного законодавства та «Положення про організацію освітнього процесу в Білоцерківському національному аграрному університеті», яке затверджено 08 серпня 2015 року позивачу  було визначено навантаження як викладачу.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій у справі № 357/12299/19 щодо правомірності рішення відповідача, яке набрало законної сили, є такими, що не потребують доказування при вирішенні цієї справи.
Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо невірно обраного позивачем  способу захисту порушених, на його думку, прав, як визнання винною фізичної особи у свідомому перевищенні посадових повноважень; визнання винною фізичної особи у дискримінації за віком; визнання винної фізичної особи у приниженні честі, гідності, професійної і ділової репутації, оскільки вказаний спосіб захисту не передбачений статтею 16 ЦК України.  
Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.
Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.
Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи розуміється оцінка її підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).
18 вересня 2019 року на засіданні кафедри декан біолого-технологічного факультету ОСОБА_2 , запропонував зменшення навантаження професору ОСОБА_1 через невиконання умов контракту останнім, що було  обґрунтовано актом перевірки діяльності професора ОСОБА_1 від 16.09.2019, здійсненої колегіально співробітниками та студентами факультету. Рішення кафедри було визнано таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, постановою Київського апеляційного суду від 20 січня 2021 року у справі № 357/12299/19, яка набрала законної сили.
Тому, твердження апелянта щодо приниження його честі, гідності та ділової репутації, не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду справи.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необґрунтованість  позовних вимог щодо стягнення з Білоцерківського національного аграрного університету на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 153 474, 23 грн., у тому числі 124 320, 59 грн. як недоотриманий дохід у вигляді заробітної плати з огляду на те, що вказані обставини були предметом дослідження у цивільній справі № 357/12299/19 за позовом ОСОБА_1 до Білоцерківського національного аграрного університету і рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області в задоволенні позовних вимог в частині стягнення невиплаченої частини заробітної плати відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 20 січня 2021 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області в цій частині не скасоване та набрало законної сили.
Позовні вимоги в частині стягнення з Білоцерківського національного аграрного університету матеріальної шкоди в розмірі 29 153, 64 грн. як фактичних витрат позивача на лікування хвороб, спричинених протиправними діями декана біолого-технологічного факультету Білоцерківського національного аграрного університету не підлягають задоволенню, так як між діями відповідача та настанням хвороб позивача відсутній прямий причинний зв`язок.
Оскільки позивачем не доведено вини відповідачів у заподіянні йому моральної шкоди, причинного зв`язку між діями/бездіяльністю відповідачів, тому суд вірно відмовив у задоволенні вимог  відповідачів на користь позивача грошової компенсації за завдану моральну шкоду в розмірі 177 000 грн.
 Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права (ст. 375 ЦПК України)
Підстав для скасування оскаржуваного рішення, колегія суддів не вбачає. 
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,  
 
               П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2021 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 
 
            Суддя-доповідач  
 
            Судді