Номер провадження: 22-ц/813/3687/23 
Справа № 497/2038/2021
Головуючий у першій інстанції Кравцова А. В.
Доповідач Карташов О. Ю.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Назарової М.В.

за участю секретаря судового засідання - Мокана В.В.,

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідачі – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
третя особа - Болградська міська рада Одеської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Болградського районного суду Одеської області від 01 серпня 2022 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення порядку користування земельною ділянкою, третя особа - Болградська міська рада Одеської області

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2021року ОСОБА_1 , інтересах та від імені якого діє представник адвокат Цоєва В.В., звернувся до суду з позовом в якому просив встановити порядок користування між позивачем та відповідачами земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , – пропорційно до трьох часток у праві власності на житловий будинок, що споруджений на цій земельній ділянці, посилаючись на те, що на підставі договору дарування від 20.09.1995р. та свідоцтва про право на спадщину від 12.11.1985р. позивачу належить 39 /100 частин спірного домоволодіння, його сестрі – відповідачу ОСОБА_3 – 13 / 100 частин цього домоволодіння, а відповідачу ОСОБА_2 – належить 48 / 100 частин цього ж домоволодіння.
В обґрунтування вимог зазначив, що житловим будинком фактично користуються позивач та відповідач ОСОБА_2 , адже відповідачка ОСОБА_3 у будинку не проживає. Спірна земельна ділянка розділена парканом на нерівні частини – більшу і меншу, позивач ОСОБА_1 вважає, що відповідач ОСОБА_2 користується земельною ділянкою, що підлягає для користування обом відповідачам: ОСОБА_2 – в розмірі 48 / 50 частин ділянки, а також ОСОБА_3 – в розмірі 13 / 50 ділянки, однак, дізнавшись, що відповідач ОСОБА_2 вчиняє дії щодо приватизації ділянки, він, позивач, вирішив також оформити своє право на свою частину земельної ділянки – у виді права на користування ним частинами земельної ділянки пропорційно до його частки у праві власності у будинку – на 39 / 50 частин ділянки, яка, з врахуванням частини, яка підлягає у користування відповідачці ОСОБА_3 , фактично, на думку позивача, має бути більшою за ділянку відповідача ОСОБА_2 .
Просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 01 серпня 2022 року ухвалено відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення порядку користування земельною ділянкою, третя особа – Болградська міська рада Одеської області.
Суд першої інстанції керувався тим, що недоведеність, а отже відсутність порушення права позивача, тягне за собою відмову у його захисті судом і, відповідно, має наслідком відмову у позові.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2  посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, проситьскасувати рішення Болградського районного суду Одеської області від 01 серпня 2022 рокута прийняти нове рішення суду, яким задовольнити у повному обсязі його позовні вимоги.

Позиція учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що посилання суду у своєму рішенні на мирову угоду між попередніми власниками його з відповідачем будинку про визначення порядку користування земельною ділянкою, він вважає неможливим. Попередніми власниками вирішувалось питання саме користування земельною ділянкою, мова про право власності ще не йшла.
Вказує, що твердження суду у рішенні, що «на підставі рішення Белградської міської ради № 211 від 19 червня 1997 р. ці ділянки передані у приватну власність їх володільцям, що відповідає чинному законодавству України», абсолютно не відповідає чинному законодавству. Дане рішення міськради хоча і виносилось, але не було виконане, право власності не було оформлене і не було зареєстроване, державний акт на землю не видавався, кадастровий номер земельній ділянці не присвоєно.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому, в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
ОСОБА_1 надав заяву про розгляд справи без його участі.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Право власності позивача на частину будинку перейшло йому і його сестрі від їхніх батьків – батька ОСОБА_4 і матері ОСОБА_5 , а саме, – відповідно до договору дарування від 20.09.1995р. (а.с.9), згідно якого позивачу ОСОБА_1 належить 13 / 50 частин спірного домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , та, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.11.1985р. (р.№3897, спадк.спр. №275/85, а.с.47) – позивачу ОСОБА_1 і його сестрі – відповідачці ОСОБА_6 – належить в рівних частках ще 13 / 50 частин цього ж спірного домоволодіння, які належали їхній матері – ОСОБА_5 , а загалом, їм разом належить 52 / 100 частин спірного будинку.
Відповідачу ОСОБА_2 належало 24 / 50 частин (що дорівнює 48 / 100) цього ж будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19.09.1997р. (а.с.63), які він успадкував після смерті свого батька – ОСОБА_7 .
Наказом Болградської міської ради від 16.08.2021р. частині будинку, яка належала відповідачу ОСОБА_2 , на підставі рішення суду від 30.06.2021р. про виділення в окремий об`єкт нерухомого майна (де відповідачами були ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ), – присвоєно нову поштову адресу – АДРЕСА_1 , та рішенням суду від 08.11.2021р. було задоволено позов ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на його частину будинку, яка виділена в окрему одиницю нерухомого майна – за новою адресою: АДРЕСА_1 (а.с.58-60).
29.12.1961р. спір про користування земельною ділянкою, на якій розташований спірний будинок – був вирішений у судовому порядку, – ухвалою суду (у справі №2-526/1961) була затверджена мирова угода між – двома братами – батьком відповідача – ОСОБА_7 і рідним дядьком відповідача – братом батька відповідача – ОСОБА_8 щодо порядку користування спірною земельною ділянкою (а.с.64-65).
З відповіді за №436 від 25.11.1998р. начальника Болградського районного відділу земельних ресурсів на ім`я позивача ОСОБА_1 і відповідача ОСОБА_2 та голови райдержадміністрації і міського голови вбачається, що на заяви адресатів від 21.10.1998р. повідомляється, що розділ домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 – був здійснений між братами ОСОБА_7 і ОСОБА_8 на підставі мирової угоди, яка затверджена народним судом (колишня назва даного суду) Болградського району Одеської області у справі №2-526/1961 межі присадибних ділянок були зареєстровані в БТІ, станом на теперішній час (на час надання цієї відповіді – 25.11.1998р.) – присадибними ділянками ОСОБА_2 , а також ОСОБА_1 , ОСОБА_3 користуються відповідно до порядку, що вже встановлений, самовільних змін меж сторонами не зареєстровано, та на підставі рішення Болградської міської ради №211 від 19.06.1997р. ці ділянки передані у приватну власність їх володільцям, що відповідає чинному законодавству України (а.с.67).

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Відповідно до статей 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 цього Кодексу.
Аналогічне положення закріплено в частині третій статті 88 ЗК України.
Частиною 1 статті 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.
Пунктом 21 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року визначено наступне: виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК України бере до уваги цю угоду при вирішені спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов`язковою.
Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.
Відповідно до частини першої статті 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
Зазначені положення щодо користування власністю цілком повинні застосовуватись до майнових прав на майно (зокрема до права користування земельною ділянкою).
Відтак право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина п`ята статті 319 ЦК України).
Відповідно до ст. 120 ЗК України, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції зазначив, що оскільки існує вищезазначене рішення суду – ухвала суду (у справі №2-526/1961), яке ніким не оскаржене, і згідно якого була затверджена мирова угода між – двома братами – батьком відповідача – ОСОБА_7 і рідним дядьком відповідача – братом батька відповідача – ОСОБА_8 щодо порядку користування спірною земельною ділянкою, суд визнає, що порядок користування спірною земельною ділянкою був встановлений ще у 1961 році – задовго до набуття позивачем права власності на свої частини спірного домоволодіння.
Згідно з відповіддю за №436 від 25.11.1998р. начальника Болградського районного відділу земельних ресурсів, розділ домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 – був здійснений між братами ОСОБА_7 і ОСОБА_8 на підставі мирової угоди, яка затверджена народним судом (колишня назва даного суду) Болградського району Одеської області (у справі №2-526/1961), межі присадибних ділянок були зареєстровані в БТІ, станом на теперішній час (на час надання цієї відповіді – 25.11.1998р.) – присадибними ділянками ОСОБА_2 , а також ОСОБА_1 з ОСОБА_3 користуються відповідно до порядку, що вже встановлений, самовільних змін меж сторонами не зареєстровано, та на підставі рішення Болградської міської ради №211 від 19.06.1997р. ці ділянки передані у приватну власність (а.с.67) їх володільцям, що відповідає чинному законодавству України.
Оскільки суду позивачем не надано копії рішення Болградської міської ради №211 від 19.06.1997р. щодо права власності вищезазначеної спірної земельної ділянки, і клопотань сторонами щодо витребування відомостей або цього доказу не заявлялося, а, також, суду не надано відомостей щодо скасування чи оскарження цього юридичного акту, щодо існування якого позивачем не надано заперечень, суд дійшов висновку, що порядок користування спірною земельною ділянкою вже є визначеним, а тому вимога позову про встановлення порядку користування вищезазначеною спірною земельною ділянкою – є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Колегія суддів, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, погоджується з висновками суду, що порядок користування спірною земельною ділянкою був встановлений на підставі мирової угоди, яка затверджена народним судом (колишня назва даного суду) Болградського району Одеської області (у справі №2-526/1961), і що на підставі рішення Болградської міської ради №211 від 19.06.1997р. ці ділянки передані у приватну власність.

Під час розгляду справи позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження порушення його прав відповідачами, самовільних змін меж земельної ділянки відповідачами.

Таким чином доводи касаційної скарги про порушення судами норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 01 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.
Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 27 січня 2023 року.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді                                                                                             В.А. Коновалова

М.В. Назарова