УХВАЛА

07 лютого 2023 року 
м. Київ 
 справа № 440/14742/21
адміністративне провадження № К/990/2047/23  
Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Шевцової Н.В., перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13 травня 2022 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 28 грудня 2022 року в справі №440/14742/21 за позовом ОСОБА_1 до Карлівської міської ради Полтавської області, Виконавчого комітету Карлівської міської ради Полтавської області, тимчасово виконуючого обов`язки голови Карлівської міської ради Полтавської області Стовбуна Олега Леонідовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: державний реєстратор Виконавчого комітету Великобагачанської селищної ради Полтавської області про визнання протиправними та скасування рішень і розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, скасування реєстраційної дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення 6 позачергової сесії VІІІ скликання Ради від 12.08.2021 "Про дострокове припинення повноважень Карлівського міського голови ОСОБА_1 ";
- визнати протиправним та скасувати рішення 6 позачергової сесії VІІІ скликання Ради від 28.09.2021 "Про внесення змін до кількісного та персонального складу Виконавчого комітету Карлівської міської ради" в частині виведення ОСОБА_1 зі складу Виконавчого комітету Ради;
- визнати протиправним та скасувати розпорядження т.в.о. Карлівського міського голови №422 від 04.10.2021 "Про звільнення та проведення розрахунку по виплаті заробітної плати ОСОБА_1 ";
- поновити ОСОБА_1 на посаді Карлівського міського голови;
- стягнути з Ради (після уточнень вимог - з Виконавчого комітету Ради) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06.10.2021;
- скасувати реєстраційну дію - державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу №1005651070015000264 щодо зміни керівника або відомостей про керівника Ради та відомостей про осіб, які можуть вчиняти дії від її імені, вчинену 21.09.2021 в Єдиному державному реєстрі державним реєстратором Виконавчого комітету Великобагачанської селищної ради Сидоренком О.Г.
13 травня 2022 року рішенням Полтавського окружного адміністративного суду, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 28 грудня 2022 року, позов залишено без задоволення.
На зазначені рішення суду першої та постанову суду апеляційної інстанції позивачем подано касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 17 січня 2023 року.
У касаційній скарзі позивачем зазначено, що вона подана на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, відповідно до якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
На обґрунтування наявності зазначеної підстави касаційного оскарження заявник касаційної скарги зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права у подібних правовідносинах без урахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року у справі №240/6076/18.
Проте, в касаційній скарзі не наведено, які саме конкретні норми права (пункт, частина, стаття) застосовано судом без врахування висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладених у зазначеній постанові Верховного Суду, не зазначено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні, а також посилаючись на вказану постанову Верховного Суду, відповідач акцентує увагу на витягах з цієї постанови, зокрема, релевантних джерелах права, які застосовано судом касаційної інстанції у конкретній справі за конкретних обставин, та не наводить обґрунтувань з приводу того, що правовідносини у цій справі та у справі №240/6076/18, розглянутій Верховним Судом, є подібними з урахуванням предмета правового регулювання, а також умов та періодів застосування правових норм, а посилання заявника касаційної скарги на приписи статей 77 та 242 КАС України не доводить визначення підстав касаційного оскарження та є неприйнятним.
Суд зазначає, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.
Так, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.
Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Отже, для встановлення подібності справ і відносин слід враховувати сукупність таких критеріїв, як подібність фактичних обставин, суб`єктний склад, об`єкт і предмет правового регулювання, а також умови застосування правових норм. 
Подаючи касаційну скаргу, скаржником не викладено підстави для касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Інші доводи та аргументи заявника зводяться до тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість його перегляду з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.
Усталеною є позиція Верховного Суду, що касаційна скарга має містити обґрунтування неправильного застосування судами норм матеріального права та/або порушення норм процесуального права послідовне у взаємозв`язку із усіма висновками судів попередніх інстанцій, з якими не погоджується скаржник, та обов`язковим посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України (з наведенням обов`язкових умов у їх взаємозв`язку, передбачених для відповідної підстави). 
Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального права.  
Таким чином, межі касаційного перегляду судових рішень обмежено підставами, на яких подається касаційна скарга, викладеними скаржником, та зазначеними в ухвалі суду підставами для відкриття касаційного провадження. 
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, зокрема якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Враховуючи приписи пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України та не викладення з належним обґрунтуванням відповідачем у касаційній скарзі підстав для касаційного оскарження судових рішень у цій справі, визначених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме позивачем не наведено, які саме конкретні норми права (пункт, частина, стаття) застосовано судом без врахування висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладених у зазначеній постанові Верховного Суду, не зазначено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні, а також покликаючись на постанову Верховного Суду не обґрунтував, що ця постанова ухвалена у справі за подібними відносинами із цією справою, тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13 травня 2022 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 28 грудня 2022 року в справі №440/14742/21 за позовом ОСОБА_1 до Карлівської міської ради Полтавської області, Виконавчого комітету Карлівської міської ради Полтавської області, тимчасово виконуючого обов`язки голови Карлівської міської ради Полтавської області Стовбуна Олега Леонідовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: державний реєстратор Виконавчого комітету Великобагачанської селищної ради Полтавської області про визнання протиправними та скасування рішень і розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, скасування реєстраційної дії - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.    

Суддя-доповідач                                                                                 Н. В. Шевцова