КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №760/1087/21                                                                      Головуючий у суді І інстанції: Українець В.В.
провадження №22-ц/824/4128/2023                                                         Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
14 лютого 2023 року                                                                                       м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Головуючого судді: Сушко Л.П.,
суддів: Олійника В.І., Суханової Є.М., 
секретар судового засідання: Гайдаєнко В.С.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів, обґрунтовуючи його тим, що 05 вересня 2020 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого він передав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 154 000 гривень, а останній зобов`язався повернути їх. На підтвердження отримання грошових коштів відповідач написав йому боргову розписку від 05 вересня 2020 року.
Договором строк повернення позики визначений до 01 грудня 2020 року.
Незважаючи на взяті на себе зобов`язання, відповідач борг не повертає, тому він змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права.
Просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача 154 000 гривень боргу та три проценти річних у сумі 277 гривень 70 копійок.
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три проценти річних у розмірі 277 гривень 70 копійок та судовий збір в розмірі 908 гривень. У задоволенні інших вимог відмовлено.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 три проценти річних у розмірі 277 гривень 70 копійок та судовий збір в розмірі 908 гривень і витрати на правову допомогу у розмірі 30 000 грн.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовував тим, що суд першої інстанції неправомірно відмовлено у стягненні з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 грн, оскільки представником позивача на адресу суду були надані обґрунтовані докази витрат на професійну правничу допомогу, що підтверджується письмовими доказами, а саме квитанцією про проведення зазначеної оплати та описом робіт проведених адвокатом.
Також вказує на те, що члени адвокатського об`єднання підготували позов, скерували його до суду, перед тим проводили досудові перемовини з відповідачем, були присутні у судових засіданнях та виконували інші процесуальні обов`язки відповідно до чинного законодавства. А тому вважає, що відмовляючи у стягненні з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу суд першої інстанції невілює усю роботу проведену представниками позивача та ставить під сумнів проведення розрахунків між адвокатами та клієнтом і зовсім нехтує фактом того, що саме завдяки праці адвокатів та судовому розгляду справи відповідач виконав свої зобов`язання.
27 січня 2023 року надійшов відзив ОСОБА_2 на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги в частині вимог про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 30 000 грн та рішення суду першої інстанції залишити в силі.
Заперечую проти доводів апеляційної скарги вказував на те, що в матеріалах справи відсутній належний доказ оплати правових послуг, а також детальний опис робіт, наданих за договором про надання правової допомоги б/н від 29 жовтня 2020 року.
Також вказував, що в справі яка розглядається, сума стягнення становить 154 000 грн (сума розписки), а сума витрат на правову допомогу заявляється в 30 000 грн. Тобто 20% суми позову. При цьому, вивчати великий обсяг документів, чи приймати участь в значній кількості судових засіданнях, витрачати час на дорогу апелянту не прийшлось. Вважає, що досліджувати необхідно було лише один документ на 1 сторінці - розписку. Боржник готовий був сплачувати борг, не заперечував його і просив лише про перемовини, але апелянт ухилявся.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 
Вирішуючи даний спір та задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з проведення розрахунку з позивачем зі сторони відповідача щодо суми основного боргу, суд керуючись ст. 625 ЦК України, задовольнив вимоги щодо трьох процентів річних, оскільки термін прострочення за договором позики складає 22 дні.
Відмовляючи у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 грн, суд першої інстанції виходив з того, що наданий стороною позивача у відповіді на відзив опис робіт виконаних адвокатом не є детальним.
Однак такі висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи.
Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Встановлено, що 05 вересня 2020 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого  ОСОБА_1 передав  ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 154000 гривень, а останній зобов`язався повернути їх до 01 грудня 2020 року.
На підтвердження отримання грошових коштів відповідач написав позивачу боргову розписку від 05 вересня 2020 року (а.с. 6).
Представник позивача зазначає про те, що відповідно до розписки від 05 вересня 2020 року відповідач отримав грошові кошти від  ОСОБА_1  в сумі 154000 гривень.
Відповідач у судовому засіданні суду першої інстанції не заперечував факт отримання ним від позивача позики та зазначив, що кошти за договором позики ним були повернуті позивачу.
На підтвердження вказаних обставин відповідач надав суду копії меморіальних ордерів про перерахування ним коштів позивачу в рахунок погашення боргу за договором позики у сумі 154000 гривень.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення боргу в розмірі 154 000 грн, оскільки на час ухвалення судового рішення зобов`язання виконано боржником.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Встановлено, що зобов'язання повинно було виконано 01 грудня 2020 року, боржник виконав 10 жовтня 2022 року. У своїй позовній заяві позивач просив стягнути 3% річних за 22 дні простроченого зобов'язання, що складають 227 грн 70 коп.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо стягнення 3% річних у розмірі 227 грн 70 коп. у відповідності до ст. 625 ЦК України, оскільки боржник вчасно не виконав зобов`язання, отже зобов`язаний сплатить 3% річних визначені законом.
Також встановлено, що участь в розгляді даної справи як представника позивача брав адвокат Кіндрас М.М., з яким був укладений договір про надання правової допомоги б/н від 29 жовтня 2020 року.
На підтвердження понесених витрат, сторона позивача надала: договір про надання правової допомоги від 29 жовтня 2020 року (а.с. 7-8), укладений між ОСОБА_1 та АО «Регіональний союз Адвокатів», квитанція про сплату правової допомоги від 29 жовтня 2020 року на суму 30000 гривень (а.с. 9), ордер адвоката Кіндраса М.М. на представлення інстересів ОСОБА_1 (а.с. 42), копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Кіндраса М.М. (а.с. 41).
З матеріалів справи вбачається, що представником позивача подано відповідь на відзив (а.с. 34-40), в якому зокрема зазначено опис виконаних робіт:
1)      консультації з питань стягнення боргу за договорами про виконання робіт (надання послуг) згідно з чинним законодавством України - 3000 грн;
2)      підготовка та укладення договору про надання правничої (правової) допомоги - 2000 грн;
3)      вивчення матеріалів справи та підготовка пропозицій щодо можливого алгоритму дій. Консультації з правових питань. Підготовка та узгодження правової позиції - 5000 грн;
4)      підготовка документів та позовної заяви до суду про стягнення боргу - 5000 грн;
5)      представництво інтересів позивача при розгляді справи у суді - 15 000 грн.
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.
Частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року у справі № 757/16448/17-ц (провадження № 61-48191св18). Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору Відповідно до статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання   (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
З матеріалів справи вбачається, що договір правової допомоги від 29 жовтня 2020 року укладений між ОСОБА_1 та адвокатським об`єднанням "Регіональний союз Адвокатів" (а.с. 7-8).
Відповідно до п. 4 Договору сторони домовились про те, що за надання правової допомоги Клієнт зобов`язується виплатити Об`єднанню гонорар (винагороду) в сумі 30 000 грн до 31 грудня 2020 року.
З матеріалів справи також вбачається, що представником позивача адвокатом Кіндрасом М.М. подано наступні процесуальні документи: позовна заява, відповідь на відзив. Також представник позивача брав участь у судових засіданнях у суді першої інстанції, які відбулися 11.08.2021 року, 26.01.2022 року, 12.10.2022 року.
У постанові від 12 травня 2020 у справі № 904/4507/18 Велика Палата Верховного Суду виклала таку правову позицію щодо гонорару успіху.
Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
У справі № 904/4507/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суди не врахували, що відповідна сума гонорару успіху, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, є складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат, не навели доводів та доказів нерозумності цих витрат, їх неспівмірності з ціною позову, складністю справи та її значенням для позивача.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції не врахував практики Верховного Суду, не вірно дав оцінку доказам наявним у матеріалах справи та дійшов помилкового висновку про відмову у стягненні витрат на правову допомогу у розмірі 30 000 грн.
Заперечення представника відповідача про те, що роздруківка з системи UkrsibOnline (додаток 4 до позову, а/с 9) щодо перерахування 30 000 грн (без номеру, назви документу, дати одержання банком, яка не містить ні електронного підпису, ні печатки, ні підпису платника), тобто складена з порушенням Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, колегія суддів відхиляє виходячи з наступного.
У матеріалах справи міститься платіжне доручення, на підставі якого здійснено переказ коштів містить відомості про дату валютування - 14.01.2021 року, що підтверджується підписом та печаткою банку, призначення платежу: за надання правової допомоги згідно договору від 29.10.2020 року, копія платіжного доручення завірена позивачем у встановленому порядку (а.с. 9), а тому дані відомості у платіжному дорученні чітко підтверджують, що з 14.01.2021 року грошові кошти в сумі 30 000 грн, були зараховані банком на рахунок АО "Регіональний союз Адвокатів", тобто на рахунок представника позивача.
Заперечення представника відповідача про те, що строк дії договору про надання правової допомоги б/н від 29 жовтня 2020 року завершився 31.12.2021 року, а наступні судові засідання у справі (від 26.01.2022 року та 12.10.2022 року) відбулися поза межами договору, колегія суддів відхиляє, оскільки гонорар вказаний у фіксованій сумі на підлягав сплаті до 31 грудня 2020 року.
Заперечення представника відповідача щодо неправомірного збагачення за рахунок відшкодування витрат на правову допомогу, колегія суддів відхиляє, оскільки такий розмір є обґрунтованим, доведеним і співмірним із складністю справи, тривалістю її розгляду, обсягом виконаних робіт (наданих послуг) і часом, витраченим на виконання цих робіт (послуг) та підтверджені належними доказами.
Колегія суддів вважає, що загальний розмір судових витрат на правничу допомогу, які поніс позивач, становить 30 000 грн, при цьому відповідачем не доведено, що заявлена позивачем сума витрат на правничу допомогу є неспівмірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, або обсягом наданих адвокатом послуг. А тому зазначені витрати підлягають стягненню з відповідача, а доводи апеляційної скарги в цій частині є обгрунтованими та законними.
З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що право майнове позивача було порушено відповідачем.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3856,95 грн, що складає 1542,78 грн - сплачений судовий збір про подачі позову + 2314,17 грн - сплачений судовий збір при подачі апеляційної скарги.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині судових витрат як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судового збору в розмірі 3856,95 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 30000 гривень у відповідності до ст. 376 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України, суд -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2022 року скасувати в частині судових витрат та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Стягнути з  ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) судовий збір в розмірі 3856,95 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 30000 (тридцяти тисяч) гривень.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено «17» лютого 2023 року.
 
Головуючий суддя                                                                     Л. П. Сушко
 
Судді                                                                                           В.І. Олійник
                                                                                                                                                                                                                                                                   Є. М. Суханова