ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/6552/15-ц  Номер провадження 22-ц/814/2163/23	Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т.В.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді Бутенко С. Б.
Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.
за участю секретаря: Ракович Д. Г., Гречка Є. В.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Київського районного суду м. Полтави від 02 грудня 2015 року у складі судді Турченко Т. В.
у цивільній справі за позовом  ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі Полтавської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,
в с т а н о в и в:
У листопаді 2015 року  ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом до Територіальної громади в особі Полтавської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.
Позов мотивовано тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 , після смерті якого залишилося спадкове майно, що складається з 11/12 часток у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0,25 га, у тому числі, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку - 0,1000 га та для ведення особистого підсобного господарства - 0,1500 га, що знаходиться за вказаною адресою.
В установленому законом порядку він прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до Другої Полтавської державної нотаріальної контори.
23.05.2015 він отримав свідоцтво про право на спадщину на 11/12 часток у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки нотаріусом було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.
Посилаючись на викладене, просив суд визнати за ним, ОСОБА_2 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на земельну ділянку, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,1000 грн та земельну ділянку площею 0,1500 га, передану для ведення особистого підсобного господарства, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 02 грудня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на земельну ділянку, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,1000 га та на земельну ділянку площею 0,1500 га, яка передана для ведення особистого підсобного господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , яка не брала участі у справі, проте вважає, що оскаржуваним рішенням суд вирішив питання про її права та інтереси, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову  ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 її матері ОСОБА_4 вона є співвласником 1/12 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 . Проте, отримавши у спадщину частину домоволодіння, її мати не оформила права власності на земельну ділянку, у зв`язку з чим ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/12 частку земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки нею не подано документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії.
Апелянт вказує, що на час відкриття спадщини її матері ОСОБА_4 належало не лише право на 1/12 частину житлового будинку, але і право на 1/12 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 1/12 частину земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , проте суд не залучив її до участі у справі в якості відповідача, що призвело до порушення її прав. 
На думку апелянта, під час розгляду справи суд першої інстанції не виконав свій обов`язок щодо встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову та ухвалив незаконне рішення, яке порушує її права як власника 1/12 частини житлового будинку та відповідно 1/12 частини спірних земельних ділянок.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта та її представника, а також пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
За правилами частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Частинами першою, другою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
По справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 13.08.2014 Київським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції за актовим записом № 304 (а. с. 7).
Позивач ОСОБА_2 є сином померлого ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 16.12.1994 Тахтаулівською сільською радою Полтавського району Полтавської області за актовим записом № 28 (а. с. 10), а отже є спадкоємцем першої черги за законом. 
23 травня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Другої Полтавської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого ОСОБА_3 , на підставі якої було відкрито спадкову справу № 414/2014 (а. с. 33 зворот, 34).
23 травня 2015 року державним нотаріусом Другої Полтавської державної нотаріальної контори Москівцем С. В. видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з 11/12 часток у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , реєстровий № 3-468 (а. с. 9, 35).
Постановою державного нотаріуса Другої Полтавської державної нотаріальної контори Москівця С. В. від 01 липня 2015 року відмовлено ОСОБА_2 у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 11/12 часток земельної ділянки площею 0,1000 га, переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та на 11/12 часток земельної ділянки площею 0,1500 га, переданої для ведення особистого підсобного господарства, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на дане майно (а. с. 12).
Як вбачається з архівного витягу з розпорядження виконкому Полтавської міської ради за № 191-р від 09.03.2000, спірні земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку площею 1000 кв. м та для ведення особистого підсобного господарства площею 1500 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , були передані у приватну власність ОСОБА_5 (а. с. 37).
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.03.2000, виданого державним нотаріусом Другої Полтавської державної нотаріальної контори Луговою Л. П., у спадковій справі № 33-2000, зареєстровано у реєстрі за № 1-1116, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 вказані земельні ділянки успадкувала його дружина - ОСОБА_6 (а. с. 8). 
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.05.2015, виданого позивачу ОСОБА_2 державним нотаріусом Другої Полтавської державної нотаріальної контори Москівцем С. В. на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 батька - ОСОБА_3 , 1964 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , останній прийняв у спадщину 11/12 часток у праві власності на житловий будинок після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 своєї матері - ОСОБА_6 , але не оформив своїх спадкових прав. Це майно належало ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Другою Полтавською державною нотаріальною конторою 24.02.2000, зареєстрованого у реєстрі за № 1-741, право власності на яке було зареєстровано КП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» 24.02.2000 в реєстрову книгу № 105, за реєстровим № 14527.
У свою чергу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 23.05.2015 державним нотаріусом Другої Полтавської державної нотаріальної контори Москівцем С. В. матері апелянта - ОСОБА_4 , 1951 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , остання одержала у спадщину 1/12 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за номером АДРЕСА_1 , право власності на яку було зареєстровано за нею у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23 травня 2015 року за номером запису про право власності 9773733, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 642785353101.
Згідно технічного паспорту на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , реєстровий номер 105-14527, складеного 24.05.1989 КП Полтавське БТІ «Інвентаризатор», який погашено 24.03.2015, вказаний житловий будинок належав на праві власності ОСОБА_5 , потім ОСОБА_6 в 1 цілій частці.
Таким чином, на час розгляду справи та ухвалення оскаржуваного рішення про задоволення позову ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі Полтавської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом на земельні ділянки, як належні спадкодавцю ОСОБА_3 , суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що спірні земельні ділянки увійшли до складу спадщини померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 , після смерті якої батько позивача успадкував лише 11/12 частин спадкового майна своєї матері, на іншу 1/12 частину свідоцтво про право на спадщину видано матері апелянта - ОСОБА_4 , яка до участі у справі позивачем не залучалась.
Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
За положеннями частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтями 12, 13, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Своїми правами щодо предмета спору учасник справи розпоряджається на власний розсуд.
Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. 
Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.
Частиною четвертою статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».
Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
За змістом статей 1220, 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. 
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. 
Положеннями глави 89 ЦК України визначено порядок оформлення права на спадщину, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно і зареєструвати право на таку спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, оскільки право власності на таке майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації.
Визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. 
Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,1000 га та земельну ділянку площею 0,1500 га, передану для ведення особистого підсобного господарства за адресою: АДРЕСА_1 , позивач притягнув до участі у справі для відповіді за пред`явленими вимогами Територіальну громаду в особі Полтавської міської ради, яка за наявності іншого спадкоємця спірного майна - ОСОБА_4 не була належним відповідачем у справі.
Не заявлення позову до належного відповідача, а також не вирішення у суді першої інстанції питання щодо залучення до участі у справі іншого спадкоємця спірного майна як співвідповідача, позбавляє суд можливості вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та про їх задоволення, оскільки без залучення належного відповідача позовні вимоги не можуть бути вирішені.
Таким чином, у задоволенні заявленого позову ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі Полтавської міської ради про визнання права власності в цілому на земельні ділянки в поряду спадкування за законом слід відмовити, що не позбавляє позивача права на судовий захист шляхом подання позову до належних відповідачів за своїми позовними вимогами. 
Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 .
Оскільки ухвалою Полтавського апеляційного суду від 25 листопада 2022 року було відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду, за результатами апеляційного розгляду в порядку, встановленому частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 730,80 грн підлягає стягненню в дохід держави з позивача ОСОБА_2 . 
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 02 грудня 2015 року - скасувати та ухвалити по справі нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі Полтавської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 730 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                                С. Б. Бутенко

Судді                                                                                О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна