ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 619/2876/21  Номер провадження 22-ц/814/1508/23	Головуючий у 1-й інстанції Кравченко К.В.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О.А.
судді: Дорош А.І., Триголов В.М.
за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.
розглянув у режимі відеоконфереції цивільну справу за апеляційними скаргами адвоката Сербіної Анастасії Валеріївни, представника ОСОБА_1 , на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 29 вересня 2021 року (час ухвалення судового рішення з 11:46:45 до 14:21:36, дата виготовлення повного текста судового рішення – 04 жовтня 2021 року) і додаткове рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 25 жовтня 2021 року (час ухвалення судового рішення і дата виготовлення повного текста судового рішення не зазначені) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна із чужого незаконного володіння.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в :

У червні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, просила ухвалити рішення, яким витребувати від ОСОБА_1 майно, визначене на праві власності в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за нею та виділене їй у натурі постановою Харківського апеляційного суду від 22.09.2020 року у справі №619/3759/17, а саме:        автомобіль Volkswagen Transporter, кузов № НОМЕР_1 , 2010 року випуску, колір сірий, номерні знаки НОМЕР_2 ; 
автомобіль ГАЗ-3309, шасі № НОМЕР_3 , колір білий, 2007 року випуску, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 , номерні знаки НОМЕР_5 ;
телевізор плазмовий марки «Sharp» з діагоналлю 48 дюймів; 
телевізор плазмовий марки «LG» з діагоналлю 38 дюймів; 
стінку меблеву для вітальні виробництва Румунії; 
стіл обідній та шість стільців з натурального дерева виробництва Румунії;
кухонний гарнітур виробництва України; 
варильну поверхню виробництва Італії; 
витяжку кухонну; 
диван шкіряний та шкіряне крісло виробництва Румунії; 
холодильник марки «Samsung»; 
спальню для гостей (диван,шафа); 
кондиціонер виробництва Китай (3 одиниці); 
пральну машинку марки «Samsung»; 
душову кабінку виробництва Китай; 
столик журнальний виробництва Італії; 
килим бежевий, розміром 2x3 м; 
меблі на прихожу; 
духову шафу марки «Samsung»; 
мийку типу Kerher (1 одиниця); 
стіл скляний обідній та 4 стільця до нього. 
В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що 22 вересня 2020 року Харківським апеляційним судом винесено постанову у справі № 619/3759/17, якою визнано право власності на указане вище майно за позивачем в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя. 
Спірне майно знаходиться у відповідача. 
15 грудня 2020 року на адресу ОСОБА_1 нею направлено лист-вимогу № 981 від 11 грудня 2020 року з проханням у добровільному порядку передати їй зазначені речі. 
12 січня 2021 року ОСОБА_1 надав відповідь, у якій зазначив, що на підставі виконавчого листа від 04 січня 2019 року № 619/3759/17 було відкрито виконавче провадження № 58286368 та у рамках цього виконавчого листа відбувається примусове виконання рішення суду, але виконавчий лист видано лише щодо стягнення компенсації. 
Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 29 вересня 2021 року позов задоволений частково.
       Витребувано у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 : 
автомобіль Volkswagen Transporter, кузов № НОМЕР_1 , 2010 року випуску, колір сірий, номерні знаки НОМЕР_2 ; 
автомобіль ГАЗ-3309, шасі № НОМЕР_3 , колір білий, 2007 року випуску, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 , номерні знаки НОМЕР_5 ;
телевізор плазмовий марки «Sharp» з діагоналлю 48 дюймів;
телевізор плазмовий марки «LG» з діагоналлю 38 дюймів;
стінку меблеву для вітальні виробництва Румунії;
стіл обідній та шість стільців з натурального дерева виробництва Румунії;
кухонний гарнітур виробництва України;
варильну поверхню виробництва Італії;
витяжку кухонну;
диван шкіряний та шкіряне крісло виробництва Румунії;
спальню для гостей (диван,шафа);
кондиціонер виробництва Китай (3 одиниці);
пральну машинку марки «Samsung»;
душову кабінку виробництва Китай;
столик журнальний виробництва Італії;
килим бежевий, розміром 2x3 м;
меблі на прихожу;
стіл скляний обідній та 4 стільця до нього.
В іншій частині позову відмовити. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень).

Додатковим рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 25 жовтня 2021 року заяву адвоката Ястребової Є.Б., представника ОСОБА_2 , задоволено частково.
Доповнено резолютивну частину рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 29.09.2021 у цивільній справі № 619/2876/21 за позовом ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 про витребування майна абзацем наступного змісту:
«Стягнути з ОСОБА_1   на користь  ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн (три тисячі гривень)».
В іншій частині заяви відмовити. 

Адвокат Сербіна А.В., представник ОСОБА_1 , в апеляційних скаргах, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить судові рішення у справі скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги на рішення суду по суті спору зазначається, що суд прийняв від позивача доказ, поданий з порушенням вимог ст.83 ЦПК України, а саме копію постанови державного виконавця про опис і арешт майна від 31 жовтня 2018 року.
Пославшись на цей документ, як на підтвердження факта перебування спірного майна у відповідача, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в акті описані речі зазначені без ідентифікуючих ознак.
Підкреслюється, що за результатами вирішення спору справі про поділ майна був виданий лише виконавчий лист про стягнення грошової компенсації, відповідач не скористалася своїм правом на отримання виконавчого листа із повним переліком майна, яке було їй присуджено судовим рішенням, та, нехтуючи вимогами ЗУ «Про виконавче провадження», за вісутності спору пред`явила позов до суду. 

В обгрунтування вимог апеляційної скарги на додаткове рішення суду стверджується, що рішення суду про присудження витрат на правничу допомогу ухвалене без дотримання вимог ст.137 ЦПК України, без врахування ринкової вартості послуг із написання позовної заяви.
Суд не взяв до уваги, що відповідач є інвалідом другої групи і його єдиним джерелом існування є пенсія. 

Відзиви на апеляційні скарги судом не отримані

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.07.2021 року справу передано в провадження колегії суддів Харківського апеляційного суду.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 23.07.2021 року відкрито провадження у справі. 
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 30.07.2021 року закінчено підготовку до апеляційного розгляду справи та призначено справу до розгляду в апеляційній інстанції у судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного суду.
Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовженого строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.
Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд. 
Указом Президента України від 18.04.2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України від 17.05.2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 29 липня 2022 року справу передано до провадження колегії суддів під головуванням судді Лобова О.А., суддів учасників колегії Дорош А.І., Триголов В.М.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційних скарг та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційну скаргу на рішення суду по суті спору слід задовольнити частково, апеляційну скаргу на додаткове рішення – залишити без задоволення з таких підстав:
Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права. 

З матеріалів справи вбачається, що постановою Харківського апеляційного суду від 22.09.2021 (справа № 619/3759/17) за  ОСОБА_2 визнано право власності на: автомобіль Volkswagen Transporter, кузов № НОМЕР_1 , 2010 року випуску, колір сірий, номерні знаки НОМЕР_2 ; автомобіль ГАЗ-3309, шасі № НОМЕР_3 , колір білий, 2007 року випуску, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 , номерні знаки НОМЕР_5 ; телевізор плазмовий марки «Sharp» з діагоналлю 48 дюймів; телевізор плазмовий марки «LG» з діагоналлю 38 дюймів; стінку меблеву для вітальні виробництва Румунії; стіл обідній та шість стільців з натурального дерева виробництва Румунії; кухонний гарнітур виробництва України; варильну поверхню виробництва Італії; витяжку кухонну; диван шкіряний та шкіряне крісло виробництва Румунії; холодильник марки «Samsung»; спальню для гостей (диван,шафа); кондиціонер виробництва Китай (3 одиниці); пральну машинку марки «Samsung»; душову кабінку виробництва Китай; столик журнальний виробництва Італії; килим бежевий, розміром 2x3 м; меблі на прихожу; духову шафу марки «Samsung»; мийку типу Kerher (1 одиниця); стіл скляний обідній та 4 стільця до нього; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 591 570 грн (а.с.5-15).
Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 20.12.2017 (справа № 619/3759/17) в порядку забезпечення позову накладено арешт на майно, в т.ч. те, що є предметом спору у цій справі (а.с.73-74).
Постановою державного виконавця №55435862 від 31.10.2018 на виконання ухвали Дергачівського районного суду Харківської області від 20.12.2017 (справа № 619/3759/17) описане майно і на нього накладений арешт, описане майно прийняв на відповідальне зберігання ОСОБА_1 та отримав копію акта опису та арешту майна, про що свідчить його особистий підпис (а.с. 75-78). 
З акта опису і арешту майна убачається, що духова шафа Samsung, мийка типу Kerher та холодильник марки «Samsung» відсутні. 
Постановою головного державного виконавця МВ ДВС по Дергачівському та Золочівському районах від 01.11.2018 виконавче провадження з примусового виконання зазначеної вище ухвали закінчено у зв`язку з фактичним її виконанням (а.с.80). 
11 грудня 2020 року ОСОБА_2 пред`явила ОСОБА_1 письмову вимогу про передачу їй майна, присудженого постановою Харківського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року (а.с.16).
ОСОБА_1 листом від 11 січня 2021 року повідомив, що примусове виконання рішення суду відбувається у межах виконавчого провадження, тому усю інформацію щодо стану виконання рішення суду ОСОБА_2 може отримати у державного виконавця. Окрім того, повідомлено про відкриття касаційного провадження за його скаргою на постанову Харківського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року (а.с.20). 

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що власником спірних транспортних засобів на підставі рішення суду та спірного майна є позивач, майно знаходиться у відповідача, тому на підставі ст.387 ЦК України це майно підлягає витребуванню на користь позивача. Оскільки постановою опису та арешту майна у ВП №55435862 від 31.10.2018 встановлено відсутність духової шафи Samsung, 1 мийки типу Kerher та холодильника марки «Samsung», то в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. 
       
Перевіряючи доводи апеляційних скарг, апеляційний суд виходить з такого.
Щодо рішення суду по суті спору.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
На переконання апеляційного суду рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням наведених вимог закону.
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Отже, для задоволення віндикаційного позову слід встановити такі обставини: позивач є законним власником певного майна, проте він позбавлений правомочностей власника (володіння, користування і розпорядження), оскільки таке майно вибуло з його володіння, тобто перебуває у володінні і розпорядженні іншого особи за відсутності правових (законних) підстав.
Наявними у справі доказами, а саме рішенням апеляційного суду, постановою державного виконавця підтверджено, що ОСОБА_2 є власником спірного рухомого майна, яке перебуває на відповідальному зберіганні у ОСОБА_1 , при цьому останній відмовляється передати це майно його законному власнику (позивачу).
Отже, висновок суду першої інстанції про доведеність обставин, з якими закон пов`язує можливість задоволення віндикаційного позову, є обґрунтованим. 
Як убачається з матеріалів справи, вона (справа) розглядалася судом в порядку загального позовного провадження (а.с.45).
02 серпня 2021 року судом отриманий відзив на позов (а.с.48-52), у якому, зокрема заперечується те, що спірне майно існує взагалі та перебуває у фактичному володінні відповідача.
26 серпня 2021 року представник позивача подала суду заяву про забезпечення доказів в порядку ст.116 ЦПК України, у якій з посиланням на доводи відзиву на позов, просила забезпечити докази у спосіб опису і проведення експертизи спірного майна. До клопотання долучені світлокопії ухвали суду про забезпечення позову у справі № 619/3759/17, копії постанов і актів державного виконавця (а.с.60 – 81). 
Отже, зазначені письмові докази подані суду у межах підготовчого засідання у відповідь на заперечення відповідачем факта існування спірного майна взагалі та перебування цього майна у його володінні, тому прийняття загачених доказів судом першої інстанції відповідає завданню і змісту підготовчого засідання (ст.189, ст.197 ЦПК України).
З наведених підстав слід визнати необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції вимог процесуального закону у частині прийняття і дослідження доказів, зокрема ухвали суду про забезпечення позову у справі № 619/3759/17 та копій постанов і актів державного виконавця на виконання зазначеної ухвали суду. 
Апеляційний суд визнає також необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо відсутності ідентифікаційних ознак спірних речей, оскільки акт опису і арешту майна складався державним виконавцем на виконання ухвали суду про забезпечення позову, у якій наведений перелік майна з ідентифікуючими ознаками речей, при цьому слід взяти до уваги, що відповідач був присутній під час опису майна, жодних заперечень щодо змісту складених державним виконавцем документів не висловив. 
       Як убачається зі змісту постанови Харківського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року у справі № 619/3759/17 судом вирішено такі позовні вимоги: визнано за позивачкою право власності на певні речі, стягнуто із відповідача на користь позивача грошову компенсацію у певній сумі і припинено право власності відповідача на два транспортні засоби.
       Отже, у межах розгляду справи № 619/3759/17 позивач позбавлена можливості в порядку виконання судового рішення спонукати відповідача передати їй спірні речі, оскільки така вимога не заявлялася, відповідно суд не ухвалював рішення про покладення на відповідача обов`язку передати речі позивачу. 
В апеляційній скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення у часині вирішення спору по суті.
Вирішуючи питання судових витрат, суд першої інстанції за відсутності інформації про наявність у відповідача статусу інваліда другої групи (копія довідки (а.с.174) долучена до апеляційної скарги) помилково стягнув із нього на користь позивача витрати зі сплати судового збору у сумі 908 грн.
Згідно з п.9 ч.1 ст.5 закону «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп.
Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інші частина компенсується за рахунок Держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок Держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Наведена норма підлягає застосуванню також у випадках, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.
З огляду на наведене рішення суду першої інстанції у частині вирішення питання судових витрат, а саме стягнення із відповідача на користь позивача витрат зі сплати судового збору у сумі 908 гривень підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у цій частині про компенсацію витрат позивача за рахунок Держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 

Додаткове рішення суду.
Задовольняючи частково заяву представника позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу, суд першої проаналізував надані документи у підтвердження понесених витрат, врахував поведінку сторони позивача під розгляду справи та, застосувавши принцип співмірності, дійшов висновку, що критерію реальності витрат відповідає сума у розмірі 3 000 грн.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, до початку судових дебатів 29.09.2021 представник позивача надала заяву про попередній орієнтовний розрахунок судових витрат та зазначила, що протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду надасть необхідні докази (а.с.115). 
01 жовтня 2021 засобами поштового зв`язку представник позивача направила клопотання про відшкодування судових витрат, яка надійшла до суду 06.10.2021.(а.с.146)
Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).
За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 60 ЦПК України).
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
Відповідно до статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодувати судові витрати у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання позивача до утримання від подання необґрунтованого позову чи скарги на судове рішення, а сторін - до позасудового вирішення спору.
Відповідно до частини першої, пунктів 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката, сплаченого стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також враховувати принципи розумності, співмірності та реальності понесених витрат.
У частинах першій, другій статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи.
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до частини першої статті 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат за умови, що буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Склад витрат, пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
У відповідності до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, понесених позивачем при розгляді цієї справи, суд першої інстанції, провів належну правову оцінку наданих на підтвердження понесених таких витрат доказів у їх сукупності, врахував погоджений договором порядок визначення гонорару (пункт 3.2. підпункту 3 договору, додаткову угоду №1 до договору Ад-19/2021), оцінив обсяг наданих послуг та їх реальність, а також співмірність вартості послуг із складністю справи і змістом цих послуг та дійшов загалом обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового відшкодування на користь ОСОБА_2 судових витрат на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн.
Доводи апеляційної скарги щодо неналежності доказів на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, несвоєчасного подання зазначених доказів, а також неспівмірності розміру цих витрат є ідентичними запереченнями щодо стягнення судових витрат заявника, яким суд надав належну оцінку, висновки суду першої інстанції є достатньо аргументованими. З урахуванням критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, змісту наданих послуг, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанцій про наявність підстав для часткового відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн.
При цьому слід звернути увагу, що ОСОБА_1 , як інвалід ІІ групи, звільняється від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» та не звільняється від відшкодування витрат на правничу допомогу, тому доводи апеляційної скарги в цій частині відхиляються. 
Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 18  жовтня 2017 року у справі № 6-1544цс17 та постанові Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 759/3278/20. 

Інші доводи апеляційної скарги не є істотними та такими, що потребують детального аналізу задля забезпечення вимог п.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що додаткове рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.1.ч.1 ст.375, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд   

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката Сербіної Анастасії Валеріївни, представника ОСОБА_1 , на додаткове рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 25 жовтня 2021 року залишити без задоволення.
Додаткове рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 25 жовтня 2021 року залишити без змін. 
Апеляційну скаргу адвоката Сербіної Анастасії Валеріївни, представника ОСОБА_1 , на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 29 вересня 2021 року задовольнити частково.
Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 29 вересня 2021 року у частині стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 908 грн сплаченого судового збору скасувати, ухваливши у цій частині нове рішення. 
Витрати ОСОБА_2 зі сплати судового збору у сумі 908 гривень компенсувати за рахунок Держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
В іншій частині рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 29 вересня 2021 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови виготовлено 20 лютого 2023 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов  

 
Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов