УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №274/8139/21 Головуючий у 1-й інст. Корбут  В.В. 
Категорія 48 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого         Павицької Т. М.,
суддів                 Трояновської Г.С., Миніч Т.І., 

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №274/8139/21 за позовом  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 до  ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_3 – ОСОБА_4 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12 січня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Корбута В.В. в м. Бердичеві,

в с т а н о в и в :
У грудні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з даним позовом у якому просили стягнути з ОСОБА_3 у якості відшкодування майнової шкоди у розмірі 18264,00 грн та моральну шкоду у розмірі 4000,00 грн, на їх користь у рівних частках. Позов обґрунтовано тим, що вони є власниками квартири АДРЕСА_1 . 09 квітня 2020 року у квартирі АДРЕСА_2 , яка знаходиться над квартирою, яка належить позивачам, власником якої є ОСОБА_3 , трапилась пожежа, під час гасіння якої, сталось залиття квартири, належної позивачам, внаслідок чого було завдано матеріальної і моральної шкоди, відшкодувати яку відповідач відмовляється. Площа залиття квартири позивачів підтверджується актом від 13.04.2020, складеним майстрами-профілактиками ВЖРЕП №7. Відповідно до оцінки визначення матеріального збитку завданого власниками кв. АДРЕСА_3 , проведеної оцінювачем ФОП ОСОБА_5 , вартість матеріального збитку складає 17052,00 грн.
Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12 січня 2023 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування майнової шкоди грошові кошти у розмірі 8048,18 грн., у якості відшкодування моральної шкоди грошові кошти у розмірі 2000,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у якості відшкодування майнової шкоди грошові кошти у розмірі 8048,18 грн., у якості відшкодування моральної шкоди грошові кошти у розмірі 2000,00 грн. В задоволенні іншої частини позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у якості відшкодування судових витрат грошові кошти у розмірі 819,60 грн.
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17 січня 2023 року виправлено описку в рішенні Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12 січня 2023 року замінивши: у другому та третьому абзацах його резолютивної частини текст "8048,18 грн." на текст "7992,42 грн."; у п`ятому абзаці його резолютивної частини текст "819,60 грн." на текст "815,05 грн.".
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_3 – ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. 
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що для задоволення позову про стягнення з відповідача матеріального збитку відсутні наступні умови: неправомірність поведінки та дій відповідача, а саме вина та причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та завданою позивачам шкодою. Зазначає, що акт про пожежу від 09.04.2020 не може бути прийнятий судом як доказ факту пожежі з вини відповідача, оскільки він визначає саме ймовірну причину пожежі, тому є неналежним доказом щодо цієї обставини. Жоден з наданих письмових доказів в обґрунтування позову не містить в собі висновків про те, що саме відповідач будь-яким чином причетний до виникнення пожежі. Твердження суду першої інстанції, про те, що причиною пожежі, яка сталася 09.04.2020 у квартирі відповідача є перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння та необережне у зв`язку з цим куріння є лише припущенням.
У відзиві ОСОБА_2 зазначає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованими та вмотивованим, аргументи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними та ґрунтуються лише на припущеннях та особистій думці. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного. 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками квартири АДРЕСА_1 , згідно витягів від 14.12.2019 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
Відповідач ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_4 , яка знаходиться над квартирою, яка належить позивачам.
09 квітня 2020 року у квартирі АДРЕСА_4 , сталась пожежа, що підтверджується довідкою від 05.06.2020 за №639, складеною Бердичівським районним відділом управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області. 
Із листа від 14.12.2021 Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області та актом від 09.04.2020 про пожежу вбачається, що ймовірною причиною виникнення пожежі є необережність під час куріння.
Із показів свідків, допитаних у суді першої інстанції, слідує, що ОСОБА_3 у день пожежі, 09.04.2020 перебував у власній квартирі АДРЕСА_2 , у стані алкогольного сп`яніння та ймовірно курив.
Відповідно до акта від 13.04.2020, складеного комісією у складі працівників Міського комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №7, 13.04.2020 об 11:30 було проведено обстеження квартири АДРЕСА_1 , на предмет затоплення з квартири АДРЕСА_2 , під час якого було виявлено, що у квартирі АДРЕСА_3 залито: кімната: стіна шпалери-7 м.кв., стеля водоемульсійна фарба – 2 м.кв.; коридор шпалери ~3 м.кв., стеля шпалери ~5 м.кв. Залив відбувся 09.04.2020 о 10:30 при ліквідації пожежі в квартирі АДРЕСА_2 .
Вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 внаслідок затоплення, без урахування ПДВ, станом на 04.03.2021, становить 17052,00 грн, що підтверджується звітом про визначення вартості матеріального збитку власнику квартири АДРЕСА_1 .
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що 09 квітня 2020 року необережне куріння ОСОБА_6 в квартирі у стані алкогольного сп`яніння, призвело до виникнення пожежі, під час якої було залито квартиру належну ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , чим останнім заподіяно матеріальну та моральну шкоду.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.
За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.
У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням  порушеного права, тобто, з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення  порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на наведене та, з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.
Відповідно до статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Положеннями статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Факт залиття квартири  АДРЕСА_1 , власниками якої є позивачі, підтверджується актом про залиття від 13 квітня 2020 року, який був складений працівниками Міського комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №7.
Відповідно  до вказаного акту комісія  встановила, що у квартирі АДРЕСА_3 залито: кімната: стіна шпалери-7 м.кв., стеля водоемульсійна фарба – 2 м.кв.; коридор шпалери ~3 м.кв., стеля шпалери ~5 м.кв. Залив відбувся 09.04.2020 о 10:30 при ліквідації пожежі в квартирі АДРЕСА_2 .
Розмір збитків, завданих позивачам внаслідок залиття їх квартири, зазначений  у  звіті про визначення вартості матеріального збитку власнику квартири АДРЕСА_3 через затоплення та становить 17 052, 00 грн, без урахування ПДВ.
Відповідач не спростував належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири  АДРЕСА_1 та розмір збитків, спричинених залиттям квартири,  хоча це є його процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.
Таким чином, встановивши, що позивачі довели розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття  квартири позивачів, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про  те, що завдана  з вини відповідача  матеріальна шкода підлягає  стягненню з відповідача ОСОБА_3   на користь позивачів. 
Відповідно до частини першої, пункту 3 частини другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.  Моральна шкода полягає:  у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Згідно з частинами третьою п`ятою ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Встановивши, що внаслідок залиття квартири, позивачі певний час не могли належним чином користуватися житлом та відчували певний дискомфорт, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачам заподіяно моральну шкоду, розмір якої судом визначено з урахуванням принципу розумності та справедливості.
Доводи апеляційної скарги  представника відповідача  про те, що  акт від 13.04.2020 не відповідає підпункту 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України 17.05.2005 №76, колегія суддів відхиляє, оскільки вказані докази були досліджені судом першої інстанції і їм була надана оцінка.
Крім того, з наданого позивачами акту вбачається, що в ньому вказано причини залиття квартири, місце де трапилося залиття, подія, що трапилася, та наслідки залиття. Недотримання форми акта не спростовує факту залиття приміщення. Вказані в акті обставини відповідачем не спростовані, а сам акт не оскаржувався.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі № 727/2372/18.
Посилання апелянта на те, що акт був складений без участі відповідача та без підпису сторін, не спростовують його вину у залитті квартири та не можуть бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності.
Інші доводи апеляційної скарги про недоведеність факту залиття відповідачем належної позивачам квартири фактично зводяться до незгоди із мотивами судового рішення, які наведені в його обґрунтування, переоцінки доказів та особистого тлумачення норм процесуального та матеріального права.
За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.         
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_3 – ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12 січня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 

Головуючий 

Судді