ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

Постанова
Іменем України
26 січня 2023 року
м. Харків
справа № 953/1798/21
провадження № 22-ц/818/181/23
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого – Пилипчук Н.П.,
суддів – Маміної О.В., Тичкової О.Ю. 
за участю секретаря – Соколової А.В.
учасники справи:
позивач:  ОСОБА_1  ,
відповідач: Харківська міська рада,
третя особа: Друга Харківська міська державна нотаріальна контора
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом  ОСОБА_1  до Харківської міської ради, третя особа: Друга Харківська міська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, за апеляційною скаргою Харківської міської ради на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2021 року, - 
В С Т А Н О В И В :
у лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, у якому просила визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном у три місяці з дня набрання судовим рішенням законної сили.
Обгрнутовуючи свої позовні вимоги посилалась на те, що вона є донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та померла на тимчасово окупованій території України - м. Луганськ.
Факт того, що ОСОБА_2 була мамою позивача підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 27.02.1974 року народження, довідкою про дошлюбне прізвище.
Факт смерті матері підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 21.02.2020 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Перевальському та Станично-Луганському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
При цьому тільки у лютому 2020 року позивач змогла отримати свідоцтво про смерть українського зразка, та не маючи змогу залишатись на підконтрольній території України, внаслідок відсутності житла, позивач повернулась додому на тимчасово окуповану територію України у м. Харкові, при цьому у березні 2020 року почалась епідемія SARS-Cov-2 та зумовила ряд обмежень, передбачених постановою Кабінету Міністрів України “Про запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби СOVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-COV-2", Законом України “Про захист населення від інфекційних хвороб”.
Зазначає, що на час дії карантину органи нотаріату, хоча і продовжували працювати, але із суттєвими обмеженнями шляхом направлення кореспонденції поштою, однак поштове сполучення з тимчасово окупованими територіями припинено з 2014 року, відтак подати заяву про прийняття спадщини було фізично неможливо, зокрема, внаслідок чого позивач не змогла вчасно звернутись із заявою про прийняття спадщини, строк прийняття якої сплинув 23.03.2019 року
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 – задоволено. Визначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , додатковий строк для прийняття спадщини після ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , терміном у три місяці з дня набрання судовим рішенням законної сили.
У вересні 2022 року Харківська міська рада звернулася з апеляційною скаргою на вищевказане рішення.
В апеляційній скарзі Харківська міська рада просить рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.09.2021 року скасувати та постановити нове, яким у задоволення позовних вимог відмовити.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт зазначає, що рішення не відповідає обставинам справи, прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначає, що встановлення факту смерті особи у судовому порядку не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Більш того, судом зазначено, що факт смерті ОСОБА_2 встановлено рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 09.01.2020 року, свідоцтво про смерть відповідного зразку отримано позивачем 21.02.2020 року, тобто в межах шестимісячного строку для прийняття спадщини. Однак судом не врахований той факт, що після цього позивачем на прийняття спадщини у строк з 21.02.2020 року до 12.03.2020 року (датою введення карантинних обмежень) реалізовано не було та жодних дій, що підтверджують бажання прийняти спадщину позивачем не вчинено. Також судом не було враховано, що мотивуючи поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини позивач посилається на оголошений карантин та те, що існували складнощі у перетині лінії розмежування, проте надані позивачем докази щодо неможливості подання заяви про прийняття спадщини у зв`язку з введеними карантинними обмеженнями не є об`єктивними і переконливими доказами, оскільки охоплюють лише частину строку, встановленого на прийняття спадщини, так спадщина відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , а останнім днем звернення до нотаріуса із заявою було 04.05.2020 року, вважає, що жодних доказів щодо поважності причин зволікання зі зверненням до нотаріуса позивачем не надано. Вказує, що у період дії суворих карантинних обмежень, органами нотаріату, хоча з певними обмеженнями, онак здійснювали прийом громадян для вчинення невідкладних нотаріальних дій. Зазначає, що з`ясувавши, що позивач пропустила строк для прийняття спадщини більше ніж на 6 місяців, однак не встановивши при цьому обставини, які створювали об`єктивні та непереборні труднощі позивачу для подання такої заяви, суд неправильно застосував норми матеріального права, а саме ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Вказує, що справа вирішена з порушенням правил підсудності.
У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Як зазначено у частині першій статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
За положеннями статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно з довідкою від 11.01.2021 року №6331-5000333934 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка народилась у м. Ленінськ, Кзил-Орлинської області, взята на облік як внутрішньо переміщена особа із зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_2 та фактичним місцем проживання: АДРЕСА_3 .
Згідно із свідоцтвом про народження батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .
Відповідно до довідки про реєстрацію шлюбу №241 (акт про реєстрацію шлюбу №11 від 07.03.1992 року, виданий Відділом запису актів реєстрації громадянського стану Тарасівського району Ростовської області) було укладено шлюб між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; після реєстарції шлюбу дошлюбне прізвище ” ОСОБА_2 ” змінено на “ ОСОБА_6 ”.
Згідно із свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 28.09.2004 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 розірвано (запис №356 у книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу від 28.09.2004 року, запис №356).
Вказане підтверджує той факт, що ОСОБА_3 - після шлюбу ОСОБА_1 є донькою померлої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що згідно із довідою від 24.05.2016 року зареєстрована у Луганській області, м. Молодогвардійськ ( АДРЕСА_1 ) та фактично проживає у АДРЕСА_4 .
Згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаіральної дії від 26.01.2021 року №119 /02-31, виданої Другою Харківською міською державною нотаріальною конторою, 22.01.2021 року до Другої Харківської міської державної нотаріальної контори звернулась ОСОБА_1 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_2 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Луганськ Луганської області, що на теперішній час є територією на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та факт смерті якої встановлено рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 09.01.2020 року. Свідоцтво про смерть ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 видано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Перевальському та Станично-Луганському районах Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 21.02.2020 року, серія НОМЕР_4 .
Згідно з даними Спадкового реєстру спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не була заведена, що підтверджується інформаційною довідкою Спадкового реєстру №63258218 від 22.01.2021 року, заповіти від імені ОСОБА_2 відсутні.
Спадкоємець за законом першої черги -дочка спадкодавця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , при цьому, будучи спадкоємцем за законом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із спадкодавцем не проживала, тобто факт прийняття спадщини після померлої ОСОБА_2 спадкоємцем за законом ОСОБА_1 відсутній.
Вказаною постановою відмовлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки нею пропущено строк для прийнття спадщини.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що причини пропуску позивачем встановленого законодавством строку для звернення із заявою про прийняття спадщини є поважними, а тому вимоги позивача про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини, є обґрунтованими.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновокм суду першої інстанції.
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).
Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.
Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, тимчасова непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини.
Так, відповідно до статті 11-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» - якщо останнім місцем проживання спадкодавця є тимчасово окупована територія, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів.
Спадкодавець ОСОБА_2 проживала та померла у місті Молодогвардійськ, Краснодон Луганської області, тобто на тимчасово окупованій території України. За життя ОСОБА_2 заповіт не склала. Із заявами про прийняття спадщини або відмови у її прийнятті після смерті ОСОБА_2 до нотаріуса крім ОСОБА_1 ніхто не звертався. Спадкова справа не заводилась. Позивач ОСОБА_1 звернулась із заявою до Другої Харківської міської державної нотаріальної контори 22 січня 2021 року, а відтак місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви.
Строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 розпочався ІНФОРМАЦІЯ_1 , сплинув — 04.05.2020. Позивач звернулась до Другої Харківської міської державної нотаріальної контори 22 січня 2021 року.
Отже, позивачка у передбачений законом шестимісячний строк не подала заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті її матері, а також належним чином не подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини в порядку ст.1269 ЦК України.
Проте, вирішуючи питання про наявність поважної причини для пропуску встановленого законом шестимісячного строку, суд виходить із декількох загальновідомих обставин.

Відповідно до статті 1272 ЦК України, визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини суд визнав поважними.
Аналіз вищезазначеної норми закону свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Отже, строки на подання заяви про прийняття спадщини не визнаються преклюзивними, можуть бути поновлені з дотриманням правил частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини і можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.
Період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.
14 квітня 2014 року відповідно до Указу в.о. Президента України, Голови Верховної Ради України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки та оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та на території України розпочато проведення антитерористичної операції.
Згідно з наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а Донецька і Луганська області визначені районами проведення антитерористичної операції з 07 квітня     2014 року.
Указом Президента України від 30 квітня 2018 року № 116/2018 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30 квітня 2018 року «Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях», відповідно до якого припинена антитерористична операція, яка була розпочата у 2014 році.
Відповідно до Наказу Верховного Головнокомандувача Збройних Сил України від 30 квітня 2018 року розпочато операцію Об`єднаних сил із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської федерації у Донецькій і Луганській областях з 30 квітня 2018 року.
Як вбачається з наявних доказів позивач та її покійна мати зареєстровані та проживали на тимчасово окупованій території Луганської області в м.Краснодон, м. Молодогвардійськ Луганської області.
ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Отже шестимісячний строк закінчився 04.05.2020 року. 
Однак позивач не змогла прибути до спливу вказаного строку, оскільки не зважилась одразу після смерті матері приїхати із-за бойових дій на підконтрольну територію України для оформлення свідоцтва про смерть українського зразка та крім того, певний час зайняв сам процес збору доказів смерті та встановлення факту смерті померлої матері в судовому поряку.
Отже, наявність військової операції на сході України та тимчасова окупація окремих районів Луганської області, а також існуючі обмеження незаконних збройних формувань щодо цивільного населення на здійснення виїзду з тимчасово окупованих територій, об`єктивно унеможливили прийняття спадщини і звернення до нотаріуса у встановлений законом шестимісячний строк для оформлення спадкових прав після смерті матері позивача ОСОБА_2 .
Крім того, суд враховує той факт, що позивач не мала на підконтрольній території України свого житла та вимушена була повернутися за місцем реєстрації, тобто на тимчасово окуповану територію до Луганської області.
Постановами КМ України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року до 31 серпня 2020 року в Україні було запроваджено карантин. Внаслідок карантинних обмежень було зупинено рух громадського транспорту, обмежувалось пересування громадян та вводилось ряд інших обмежень. Листом Міністерства юстиції України від 17 березня 2020 року № 1534/19.5/32-20 «Щодо організації роботи державних нотаріальних контор та приватних нотаріусів на час дії карантину» було рекомендовано державним та приватним нотаріусам обмежити прийом громадян та вчиняти лише невідкладні нотаріальні дії. 
Отже, обмеження, які діяли з 12 березня 2020 року по 31 серпня 2020 року в Україні у зв`язку із запровадженням карантину, внаслідок чого було зупинено рух громадського транспорту, обмежено пересування громадян, обмежено прийом громадян державними нотаріальними конторами, вплинуло на пропуск позивачем шестимісячного строку звернення до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері.
Також слід врахувати, що два місяці з шестимісячного строку припали на період дії карантинних обмежень, за відсутності яких позивач цілком могла вчинити дії, пов`язані з прийняттям спадщини; пропуск строку є незначним (із заявою про прийняття спадщини позивач звернулася 22 січня 2021 року, тобто, через шість місяців після закінчення шестимісячного терміну, три з яких припали на карантинні обмеження). 
Необхідність дотримання карантинних обмежень і запобігання зараженню й поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) створили позивачу перешкоди у тому, щоб своєчасно подати до державного нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті матері та є поважними. Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 206/3473/20;
Таким чином позивачем наведено причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини.
Враховуючі наведені положення чинного законодавства, існуючи обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає доведеним поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини та можливість надання додаткового строку в три місяці.
В апеляційній скарзі Харківська міська рада посилається на те, що справа вирішена з порушенням правил підсудності, що, крім іншого, є підставою для скасування рішення.
З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 звернулась із вказаною позовною заявою до Київського районного суду м. Харкова та ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 08.02.2021 року вказану цивільну справу було передано за підсудністю до Дзержинського районного суду м. Харкова.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 31.03.2021 року було прийнято вказану справу до розгляду та відкрито провадження.
Ст. 27 ЦПК України визначає підсудність справ за місцезнаходженням відповідача, а ст. 30 ЦПК України визначає правила виключної підсудності.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Підсудність цієї справи не є виключною.
Статтею 378 ЦПК України передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності). 
Частиною 2 ст. 378 ЦПК України передбачено, що справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.
З матеріалів справи вбачається, що Харківська міська рада, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявила про непідсудність справи цьому суду, а отже немає підстав для скасування рішення у зв`язку з порушенням судом першої інстанції правил територіальної юрисдикції (підсудності), виходячи з вимог частини другої статті 378 ЦПК України.
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі заявник.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Харківської міської ради — залишити без задоволення. 
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2021 року - залишити без змін.
Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий –                                                                                    Н.П. Пилипчук

Судді –                                                                                                       О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова

Повний текст судового рішення виготовлений 30 січня 2023 року.