П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

21 березня 2023 р.	м.Одеса	Справа № 420/751/21	
Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Шляхтицького О.І.,
суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,

секретар – Цибульська Ю.М.,

за участю: представника апелянта – Свентицького І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону на рішення  Одеського окружного адміністративного суду від 24.03.2021 по справі № 420/751/21 за позовом ОСОБА_1 до   Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону  про визнання рішення незаконним та зобов`язання вчинити певні дії,-

                                   ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог.

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом , у якому просив:
- визнати протиправними дії Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошового забезпечення (заробітної плати) з 26 березня 2020 року в порядку та в розмірах передбачених частинами 2,3,7 статті 81 Закону України “Про прокуратуру”; 
- зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Південного регіону провести перерахунок грошового забезпечення (заробітної плати) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 26 березня 2020 року в порядку та спосіб визначений частинами 2, 3, 7 статті 81 Закону України “Про прокуратуру”, з урахуванням положень п. 3-1 Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1090, додатку 16 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704, п. 2 Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року № 414 та окладу за військове звання; 
- зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Південного регіону нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошові кошти, які складають різницю між фактично отриманим з 26 березня 2020 року грошовим забезпеченням та належним до виплати грошовим забезпеченням розрахованим у порядку та спосіб визначений частинами 2, 3, 7 статті 81 Закону України “Про прокуратуру”, з урахуванням положень п. 3 Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам ти іншим працівникам органів прокуратури, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1090, додатку 16 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704, п. 2 Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року № 414 та окладу за військове звання з урахуванням висновків суду в цій справі.
В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що ОСОБА_1 з листопада 2016 року проходив військову службу в органах військової прокуратури. Наказом військового прокурора Південного регіону України від 18 листопада 2018 року № 607 к призначений на посаду прокурора військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України, де позивач проходить військову службу по теперішній час у військовому званні “старший лейтенант юстиції”. З 11.09.2020 відповідач змінив своє найменування з військової прокуратури регіону України на Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері регіону. Позивач зазначає, що йому стало відомо, що Конституційним судом України 26 березня 2020 року розглянуто справу № 6-р/2020 щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого положення пункту 26 розділу VI “Прикінцеві та перехідні положення” Бюджетного кодексу України. За результатами розгляду справи, визнано неконституційним положення п. 26 розділу VI “Прикінцеві та перехідні положення” Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення ст. 81 Закону України “Про прокуратуру” від 14.10.2014 № 1697- VII зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, а відповідно вказане положення втратило чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення, а саме з 26 березня 2020 року. Саме з 26 березня 2020 року у відповідача виник обов`язок нарахувати та виплачувати позивачу грошове забезпечення (заробітну плату) у спосіб та порядок визначений ст. 81 Закону України “Про прокуратуру”. У зв`язку з чим 18.11.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку та виплати грошових коштів, які складають різницю між отриманим позивачем та належним йому грошовим забезпечення додатковими видами грошового забезпечення, а саме матеріальною допомогою на вирішення соціально-побутових питань та матеріальною допомогою на оздоровлення, у зв`язку з прийнятим Рішенням Конституційного Суду України №6-р/2020 від 26.03.2020 по справі №1-223/2018(2840/18). Проте, відповідачем прийнято рішення від 14 грудня 2020 за № 21-4319 вих.20 про відмову в перерахунку та призначенні позивачу грошового забезпечення (винагороду/заробітну плату за виконану роботу) згідно із ст. 81 Закону України “Про прокуратуру”. Наведене рішення позивач вважає незаконним, як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального права, у зв`язку із чим, звернувся до суду з даним позовом.
Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву у якому зазначив, що статтею 81 Закону України “Про прокуратуру” встановлено, що заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок (за вислугу років, виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством). При цьому згідно з ч. 3 ст. 81 Закону посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури з 1 січня 2017 року становить 12 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора місцевої прокуратури. Відповідно до п. 26 розділу VI “Прикінцеві та перехідні положення” Бюджетного кодексу України норми і положення ст. 81 Закону України “Про прокуратуру” застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Кабінетом Міністрів України 31.05.2012 видано Постанову № 505 “Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури”, яка встановлює порядок та розміри посадових окладів зокрема прокурорів військових прокуратур гарнізонів. Додатком № 2 до Постанови визначено відповідний посадовий оклад прокурора військової прокуратури гарнізону. Пунктами 2, 6 Постанови від 31.05.2012 № 505 надано право керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці установлювати працівникам органів прокуратури посадові оклади відповідно до затверджених цією Постановою схем посадових окладів та інші виплати. Видатки, пов`язані з реалізацією цієї Постанови, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на отримання органів прокуратури. Рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення п. 26 розділу VI “Прикінцеві та перехідні положення” Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення ст. 81 Закону України “Про прокуратуру” застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Проте з огляду на ст. 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відповідач позбавлений можливості (повноважень, компетенції) нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 , з 26.03.2020 грошове забезпечення відповідно до ст. 81 Закону України “Про прокуратуру” через наявність Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури” від 19.09.2019 № 113-ІХ (далі - Закон № 113). Пунктом 3 розділу II “Прикінцеві і перехідні положення” Закону № 113-ІХ визначено, що до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури. При цьому за прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників Органів прокуратури (Постанова Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 “Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури”).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 24 березня 2021 року позов задовольнив.
Визнав протиправними дії Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону (вул. Пироговська, 11 м. Одеса, 65012 код ЄДРПОУ 38296363) щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 грошового забезпечення (заробітної плати) з 26 березня 2020 року в порядку та в розмірах передбачених частинами 2,3,7 статті 81 Закону України “Про прокуратуру”.
Зобов`язав Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Південного регіону (вул. Пироговська, 11 м. Одеса, 65012 код ЄДРПОУ 38296363) провести перерахунок грошового забезпечення (заробітної плати) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 з 26 березня 2020 року в порядку та спосіб визначений частинами 2, 3, 7 статті 81 Закону України “Про прокуратуру”, з урахуванням положень п. 3-1 Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1090, додатку 16 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704, п. 2 Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року № 414 та окладу за військове звання; 
Зобов`язав Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Південного регіону (вул. Пироговська, 11 м. Одеса, 65012 код ЄДРПОУ 38296363) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 грошові кошти, які складають різницю між фактично отриманим з 26 березня 2020 року грошовим забезпеченням та належним до виплати грошовим забезпеченням розрахованим у порядку та спосіб визначений частинами 2, 3, 7 статті 81 Закону України “Про прокуратуру”, з урахуванням положень п. 3 Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам ти іншим працівникам органів прокуратури, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1090, додатку 16 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704, п. 2 Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року № 414 та окладу за військове звання з урахуванням висновків суду в цій справі.
Стягнув на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону (вул..Пироговська,11, м.Одеса, 65012, код ЄДРПОУ 38296363).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Південного регіону подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- суд першої інстанції всупереч статті 7 КАС України не застосував Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-ІХ, який підлягав застосуванню;
- суд першої інстанції не врахував, що , з урахуванням ст. 19 Конституції України СП ВОС ПР не мала повноважень (компетенції) діяти всупереч вимогам Закону № 113 та виплачувати військовослужбовцям військових прокуратур, у т.ч. ОСОБА_1 , в оспорюваний період грошове забезпечення в порядку та в розмірах, передбачених ч.ч. 2, 3, 7 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру»
- інші доводи апеляційної скарги відтворюють зміст відзиву до позову.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що наказом військового прокурора Південного регіону України від 18.11.2018 № 607 к, ОСОБА_1 призначений на посаду прокурора військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України.
Позивачу у період березень – грудень 2020 року, згідно розрахункового листа, виплачувалось грошове забезпечення, виходячи із: посадового окладу у розмірі 5 660,00 грн., окладу за військовим званням у розмірі 2 058, 00 грн.  надбавки за вислугу років військовослужбовцям у розмірі 1 200,00 грн.; надбавки за виконання  особливо важливої роботи у розмірі 6 866, 64 грн.; надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 566,00 грн.; премія військовослужбовцям щомісячна у розмірі 9 179,98 грн.; індексація доходів у розмірі 372,05 грн.
Позивач 18.11.2020 звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку та виплати грошових коштів, які складають різницю між отриманим позивачем та належним йому грошовим забезпечення додатковими видами грошового забезпечення, а саме матеріальною допомогою на вирішення соціально-побутових питань та матеріальною допомогою на оздоровлення, у зв`язку з прийнятим Рішенням Конституційного Суду України №6-р/2020 від 26.03.2020 по справі №1-223/2018(2840/18).
За результатом звернення позивача, Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Південного регіону надано відповідь від 14.12.2020 року № 21-4319 вих – 20, якою фактично відмовлено в задоволенні заяви позивача.
Не погоджуючись із відмовою відповідача позивач звернувся до суду із цим позовом.
Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно не нараховував ОСОБА_1 заробітну плату у розмірі, визначеному ст. 81 Закону України “Про прокуратуру”, з огляду на прийняте Конституційним Судом України рішення від 26 березня 2020 року № 6-р/2020 у справі № 1-223/2018(2840/18).
Проте з вказаним висновком погодитись не можна з огляду на таке.

Рух справи.

П`ятий апеляційний адміністративний суд ухвалами від 19.04.2021 відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду.
20.05.2021 Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Південного регіону звернулася із клопотанням про зупинення провадження у справі у зв`язку з тим, що Верховним Судом відкрито касаційне провадження по справі № 460/5939/20 з тотожним суб`єктним складом учасників, предметом позову, підставами позову, змісту позовних вимог тобто правовідносини у справі, що розглядається та у справі № 460/5939/20 є подібними.
П`ятий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 22 червня 2021 року зупинив провадження у справі № 420/751/21 до набрання законної сили судовим рішенням Верховного Суду у подібній справі № 460/5939/20 (К/9901/14892/21).
Ухвала  суду  сторонами не оскаржувалась.
28.02.2023 П`ятий апеляційний адміністративний суд поновив провадження у справі № 420/751/21, оскільки постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24.01.2023 у справі № 460/5939/20 набрала законної сили.
   
Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Спірним питанням у справі, що розглядається є застосування частини третьої статті 81 Закону № 1697-VII з урахування рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року №6-р/2020 до прокурорів, які не пройшли атестацію у період заходів реформування прокуратури.
Надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає, що після подання апеляційної скарги та зупинення провадження по справі (22.06.2021) сформовано правову позицію з приводу застосування у подібних правовідносинах частини третьої статті 81 Закону № 1697-VII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року №6-р/2020 до прокурорів, які не пройшли атестацію у період проведення заходів реформування прокуратури, запроваджених Законом № 113-ІХ, зокрема у постановах від 26 травня 2022 року у справі № 540/1268/21, від 14 липня 2022 року у справі №240/1984/21, від 14 липня 2022 року у справі №160/13767/20.
Висновки й підходи, наведені Верховним Судом у цих постановах, є релевантними до обставин цієї справи, тож колегія суддів не вбачає підстав для їхнього неврахування і надалі зауважує таке.
Так, зокрема у постанові від 14 липня 2022 року у справі № 160/13767/20, Верховний Суд наголосив, що принцип законності вимагає, щоб органи державної влади мали дозвіл на вчинення певних дій та в наступному діяли виключно в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України.
У цьому зв`язку Верховний Суд підкреслив, що правове регулювання оспорюваних позивачем питань щодо виплати заробітної плати, визначено спеціальним законодавчим актом - Законом № 113-ІХ, що набрав чинності 25 вересня 2019 року, яким передбачена переатестація прокурорів. Отже, на момент виникнення спірних правовідносин у цій справі, діяла нова редакція статті 81 Закону № 1697-VII.
Сам Закон № 113-ІХ визначає умови переведення прокурорів, процедуру проходження атестації і відповідно порядок оплати праці прокурорів на період проведення їх атестації.
Згідно з пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури. За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.
Отже, правовий статус зазначених вище прокурорів, який вони мали до набрання чинності цим Законом, характеризується і державними гарантіями щодо виплати заробітної плати з відповідних джерел фінансування. Тобто правове регулювання оплати праці, яке існувало до прийняття спеціального Закону № 113-IX, здійснювалося у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Системний аналіз приписів Закону № 113-ІХ дозволяє зробити висновок, що на зазначений період (тобто до дня звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури) оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінета Міністрів України № 505, яка була чинною у спірному періоді.
Згідно з пунктами 1, 2, 6 постанови Кабінета Міністрів України № 505 затверджено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури згідно з додатками 1-5; надано право керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці: 1) установлювати: працівникам органів прокуратури посадові оклади відповідно до затверджених цією постановою схем посадових окладів, а також зазначено, що видатки, пов`язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання органів прокуратури. Упорядкування посадових окладів окремих працівників органів прокуратури здійснюється в межах затвердженого фонду оплати праці.
Водночас, ті прокурори, які переведені на посаду прокурора в обласні прокуратури, отримують заробітну плату згідно зі статтею 81 Закону №1697-VII зі змінами, внесеними Законом №113-ІХ.
Колегія суддів звертає увагу, що положеннями пункту 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX запроваджено різні підходи до оплати праці прокурорів залежно від проходження чи непроходження атестації.
Тому прирівняння посадового окладу позивача до посадових окладів прокурорів Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури за відсутності факту переведення його на посаду прокурора в ці установи, суперечить вимогам Закону № 113-ІХ.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 540/1268/21 та від 14 липня 2022 року у справі № 240/1984/21.
Стосовно застосування рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року у справі № 6-р/2020, яким було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону №1697-VІІ зі змінами, застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, Верховний Суд у наведених справах зазначив таке.
Відповідно до юридичної позиції Конституційного Суду України, сформульованої у цьому рішенні (абзаці одинадцятий підпункту 2.2 пункту), заробітна плата прокурорів, як елемент організації та порядку діяльності прокуратури в розумінні статті 1311 Основного Закону України, має визначатися виключно законом.
Таким чином, Конституційний Суд України дав тлумачення статті 81 Закону №1697-VІІ зі змінами в розумінні статті 1311 Основного Закону України, яка водночас відповідно до іншого рішення Конституційного Суду України від 18 червня 2020 року №5-р (II)/2020 вказує на те, що за новим конституційним правопорядком прокуратуру як інститут, що виконує функцію кримінального переслідування, структурно вмонтовано в загальну систему правосуддя.
Конституція України, як неодноразово зазначив Верховний Суд у своїх постановах від 21 вересня 2021 року у справі № 160/6204/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 560/4176/19, від 26 листопада 2021 року у справі № 200/14545/19-а, віднесла прокурорів у розділ правосуддя, змінила характер їх діяльності з загального нагляду на основну функцію кримінального обвинувачення та запровадила нові принципи в проведенні оцінювання прокурорів. Таке оцінювання було визначено на законодавчому рівні і стосувалось без винятку усіх прокурорів, які мали бажання продовжувати працювати у органах прокуратури.
Тобто Рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року у справі №6-р/2020, на яке посилається позивач, стосується приписів статті 81 Закону № 1697-VІІ зі змінами, офіційне тлумачення яких здійснено в розумінні статті 131-1 Основного Закону України і пов`язане з організацією і порядком діяльності прокуратури нової якості - функцією кримінального обвинувачення та проведення кадрового перезавантаження через оцінювання прокурорів. А тому застосування статті 81 Закону № 1697-VII зі змінами в редакції Закону № 113-ІХ без обмежень у цій справі, пов`язується із фактом переведення прокурорів (після їхньої атестації) на посади в «новоутворені»/«оновлені» прокуратури (відповідно до Закону № 113-ІХ).
Тож за висновком Верховного Суду у вказаних справах, до прокурора, який не пройшов успішно атестацію та не переведений за її наслідками на посаду в Офіс Генерального прокурора, обласну чи окружну прокуратури, застосуванню підлягають приписи абзацу 3 пункту 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX, зі змісту якого слідує, що на період до дня звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури оплата праці прокурорів, які не завершили процедуру атестації, здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури, а саме постанови Кабінета Міністрів України № 505.
Судом апеляційної інстанції у цій справі встановлено, що на момент звернення із цим позовом, а також на момент розгляду справи позивач переатестацію не пройшов, на момент звернення із позовом працював на посаді прокурора військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України.
Також відповідно до даних компьютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» та відомостей, які містяться в ЄДРСР України в провадженні П`ятого апеляційного адміністративного суду перебуває справа № 420/6460/21 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Офісу Генерального прокурора, Четвертої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону  про визнання протиправним та скасування рішення кадрової комісії та наказу про звільнення з прокуратури та зобов`язання вчинити певні дії. 
 Отже, позивач не є прокурором, який успішно пройшов атестацію, а тому у спірних правовідносинах застосуванню підлягають приписи абзацу 3 пункту 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX, зі змісту якого слідує, що на період до дня звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури оплата праці прокурорів, які не завершили процедуру атестації, здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури, а саме: Постанови № 505.
При цьому, суд апеляційної інстанції при вирішенні спірних правовідносин уважає за необхідне урахувати вже сформовані Верховним Судом за подібних правовідносин висновки щодо застосування вказаних норм матеріального права вказані вище.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів уважає що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В ході розгляду справи позивач не довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.
За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а тому, керуючись пунктом 1 частини 1 статті 317 КАС України, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, яким у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.
Водночас положеннями статті 139 КАС України не регламентовано стягнення з позивача (у разі відмови у задоволенні позову) в порядку розподілу судових витрат сплаченого суб`єктом владних повноважень судового збору.
Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалі  Великої Палати Верховного Суду  від 29.04.2020, справа № 817/66/16 (11-185апп19).
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону – задовольнити.
Рішення  Одеського окружного адміністративного суду від 24.03.2021 по справі № 420/751/21 – скасувати, ухвалити по справі нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 –відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.
Дата складення та підписання повного тексту судового рішення – 22 березня 2023 року.

Головуючий суддя 	 	Шляхтицький О.І.	
Судді	    	Домусчі С.Д.    Семенюк Г.В.