Справа № 760/31574/18                                               Головуючий 1 інстанція- Усатова І.А.
Провадження № 22-ц/824/3865/2023                           Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.

 

П О С Т А Н О В А

іменем     України

09 січня 2023 року                                                                                        м.Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 26 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини,
 
в с т а н о в и в:
 
У грудні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, який мотивувала тим, що із 12 грудня 2008 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину - сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Подружнє життя з відповідачем не склалося і рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 28 вересня 2018 року шлюб між ними розірвано. Вказувала, що після розлучення сторони мешкають окремо, син ОСОБА_4 проживає з нею і знаходиться на її утриманні. Відповідач ухиляється від своїх обов`язків щодо надання матеріальної допомоги на утримання сина, коштів на це не надає. У зв`язку з наведеним, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до повноліття дитини.
Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 26 листопада 2021 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1  на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 03 грудня 2018 року до досягнення дитиною повноліття.
Не погоджуючись із рішенням, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на його незаконність та невідповідність фактичним обставинам. Скарга обгрунтована тим, що між сторонами існує тривалий спір щодо участі батька у вихованні дитини, оскільки мати перешкоджає йому у спілкуванні з сином. За його численими скрагами розпорядженням Святошинської районної державної адміністрації у м.Києві № 794 від 04 листопада 2019 року визначено спосіб його участі у вихованні і спілкуванні з сином ОСОБА_4 , однак позивачка не виконує це розпорядження, а тому він звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з сином та визначення способу його участі у вихованні сина (справа № 759/6718/21). Вважає, що дані справи взаємопов`язані, а тому наявні передбачені п.6 ч.1
                                                                        -  2  -
ст.251 ЦПК України підстави для зупинення провадження у цій справі до вирішення його позову щодо участі у вихованні сина.
Позивачка ОСОБА_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.
Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки в даній справі ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму (за п.3 ч.1 ст.176 ЦПК Україниціна позову у справах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців), і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження,апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав. 
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що є передбачені законом підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина до його повноліття.
При цьому, визначаючи аліменти у розмірі 1/4 частини від заробітку відповідача, суд виходив з того, що спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина.
Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст.180 СК України).
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України).
Відповідно до ч.1ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів на дитину суд враховує наступні обставини: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить
                                                                        -  3  -
розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі із 12 грудня 2008 року, від якого мають дитину - сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Шлюб між сторонами розірвано рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 28 вересня 2018 року.
Після розлучення сторони проживають окремо, син ОСОБА_4 проживає з матір`ю і знаходиться на її утриманні, відповідач достатньої  матеріальної допомоги дитині не надає.
Також судом першої інстанції встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, доказів про наявність інших утриманців та соціальних зобов`язань, що в сутності впливає на матеріальне становище, відповідачем суду не надано.
За таких обставин, суд першої інстанції вірно задоволив позов та стягнув аліменти на утримання малолітнього сина сторін, визначивши їх у розмірі 1/4 частини від заробітку відповідача.
Доводи апеляційної скарги про те, що між сторонами існує тривалий спір щодо участі батька у вихованні дитини, оскільки мати перешкоджає йому у спілкуванні з сином, і даний спір розглядається судом, не спростовуєть висновків суду про наявність підстав для стягнення аліментів, оскільки судом встановлено, що син сторін проживає з матір`ю і знаходиться на її утриманні.
Апеляційний суд звертає увагу, що наявність спору щодо участі батька у вихованні дитини не має правового значення і ніяким чином не впливає на вирішення позову матері про стягнення аліментів на дитину.
Посилання скаржника у скарзі на взаємопов`язаність спорів і як наслідок наявність передбачених п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України підстав для зупинення провадження у цій справі до вирішення  позову щодо участі у вихованні сина, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.
Відповідно до положень п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
За змістом указаної норми підставою зупинення провадження у справі є виключно об`єктивна неможливість розгляду даної справи до вирішення іншої справи, тобто неможливість встановлення судом обставин справи, відповідних їм правовідносин та формування судом правових висновків щодо шляхів вирішення спору, без вирішення іншої справи.
Як вище вказувалося наявність спору щодо участі батька у вихованні дитини ніяким чином не впливає на вирішення позову матері про стягнення аліментів, а відтак підстави для зупинення провадження відстні.
Апеляційна скарга не містить доводів ні щодо відсутності підстав для стягнення аліментів, ні щодо неправильності стягнутого судом розміру аліментів.
Даючи оцінку доводам відповідача, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від
                                                                        -  4  -
характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування єдостатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно  дослідив  і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу  спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.
Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.
Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятидесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 26 листопада 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий 

Судді: