Номер провадження: 22-ц/813/3907/23 
Справа № 521/22063/20
Головуючий у першій інстанції Гранін В. Л.
Доповідач Полікарпова О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі
головуючого                        Полікарпової О.М.,
суддів:                                Базіль Л.В., Воронцової Л.П.,
за участю секретаря                Кузьміч Г.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Кравченка Олексія Миколайовича, який діє від імені ОСОБА_1 , на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2022 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

встановив
У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 , в якому просить суд визнати за нею право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік – ОСОБА_3 . На час смерті померлому належала на праві власності квартира за адресою: АДРЕСА_1 . З метою отримання спадщини, як спадкоємець першої черги, позивач звернулася з заявою до приватного нотаріуса, на підставі чого була заведена спадкова справа. Однак, за результатом звернення їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину у зв`язку з тим, що в Інструкції про проведення нотаріальних дій не передбачено правовстановлюючих документів у вигляді угод, затверджених на біржі. Іншої форми захисту прав спадкоємця, окрім визнання права власності на спадкове майно, позивач немає, оскільки не є стороною договору купівлі – продажу спірної квартири та не може звертатися до суду із питанням визнання угоди дійсною. 
Відповідач позов не визнала та подала до суду зустрічну позовну заяву про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, в якій просила визнати поважними причини пропуску подання нею до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за законом після смерті її батька ОСОБА_4 та її матері ОСОБА_5 , а також визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_4 та матері ОСОБА_5 .
Свої вимоги позивач за зустрічним позовом обґрунтовує тим, що після смерті її батька – ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до складу якої входила частина спірної квартири. Спадкоємцями першої черги були вона, як донька померлого, ОСОБА_3 , як син померлого, та ОСОБА_5 , як дружина померлого. Однак жодний з них спадщину не прийняв. В подальшому померла ОСОБА_5 , після якої відкрилася спадщина на іншу половину (частку) спірної квартири, спадкоємцями першої черги на яку були вона та ОСОБА_3 . В свою чергу ОСОБА_3 до нотаріальної контори з відповідною заявою не звертався, тому спадщину не прийняв.
Натомість вона звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак, їй роз`яснено, що необхідно звернутися до суду із заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4 , у зв`язку з тим, що пропущений строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 1270 ЦК України. Такого ж змісту відповідь було отримано і на її заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , оскільки пропущений строк для прийняття спадщини.
На думку відповідача, вона є єдиним спадкоємцем першої черги за законом на спірне майно, яке залишилося після смерті її батьків – ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . У зв`язку з чим, вона звернулася з зустрічною позовною заявою до дружини ОСОБА_3 (спадкоємця першої черги за законом після спадкодавців ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ) – ОСОБА_2 .
Оскаржуваним рішенням у задоволенні позовних та зустрічних позовних вимог відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є неналежним відповідачем у справі, оскільки задоволенням позову, як і відмовою в його задоволенні, не буде вирішено питання про її права та обов`язки.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що у неї відсутні будь – які підстави для прийняття спадщини після смерті батьків, оскільки спадщина була прийнята ОСОБА_3 , що підтверджується матеріалам справи. ОСОБА_1 було пропущено строк на прийняття спадщини після смерті її батьків – ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а рішення, яким їй було визначено додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини, скасовано постановою суду апеляційної інстанції.
03 листопада 2022 року адвокат Кравченко О.М., який діє від імені ОСОБА_1 , звернувся до суду із апеляційною скаргою, у якій просив скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2022 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити у цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Апеляційну скаргу адвокат обґрунтував такими доводами.
Оригінал договору купівлі-продажу на квартиру, на підставі якого у спадкодавців ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виникло право власності на спадкове майно, було втрачено, що вимагало часу на його пошуки, чим і було зумовлено зволікання ОСОБА_1 із зверненням до нотаріуса.
Разом з тим, ОСОБА_3 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався, право власності на квартиру АДРЕСА_2 , не набув та не зареєстрував. За таких обставин ОСОБА_2 , як спадкоємиця після смерті ОСОБА_3 не може спадкувати нічого. 
Безпідставним вважає твердження суду і про те, що рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 20.08.2020 року по цивільній справі № 521/12007/20 скасоване, оскільки фактично воно було виконане в той період, коли було чинним і на момент подачі зустрічного позову та на теперішній час ОСОБА_1 вважається спадкоємицею, що прийняла спадщину, як після смерті ОСОБА_4 , так і після смерті ОСОБА_5 .
Помилковими вважає і твердження суду про відмову адвоката  ОСОБА_1  -  ОСОБА_6  від позовної вимоги про визнання причин пропуску подання  ОСОБА_1  заяви про прийняття спадщини та пропуску строку прийняття спадщини поважними. Правову позицію адвоката Кравченко О.М. щодо дотримання строків на прийняття спадщини його довірителькою суд неправильно розцінив як відмову від позову.
01 лютого 2023 року адвокат Кравченко О.М., який діє від імені ОСОБА_1 , звернувся до суду із клопотанням про розгляд поданої ним апеляційної скарги без участі ОСОБА_1 та її представника.
13 лютого 2023 року представник ОСОБА_2 адвокат Горбачова Н.В. у телефонному режимі повідомила суд про розгляд справи у відсутності її та довірителя, зобов`язалася направити відповідне клопотання на електрону почту апеляційного суду після відновлення електропостачання за її місцем роботи.
14 лютого 2023 року зазначене клопотання надійшло на електронну пошту апеляційного суду.
Оскільки явка до апеляційного суду не є обов`язковою, перешкоди для розгляду справи відсутні (ст. 8, ч. 2 ст. 372 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 ст. 361 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Оскільки рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2022 року оскаржується адвокатом Кравченко О.М., який діє від імені ОСОБА_1 , лише у частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення лише у відповідній частині.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки судом повно та правильно встановлені обставини у справі, судове рішення постановлено із застосуванням норм права, які регулюють спірні правовідносини.
Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис №5418, виданого 04.06.2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Одеського міського управління юстиції. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Спадкоємцями першої черги після померлого були його дружина – ОСОБА_5 , його син – ОСОБА_3 та донька – ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_7 ). Як встановлено матеріалами справи, спадкоємці ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на день смерті спадкодавця постійно проживали з ним, що підтверджується довідкою №2904 від 22.11.2012 року, відомостями №П1-144053-ю/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні станом на 03.06.2012 року, а тому вважаються такими, що прийняли спадщину по частки від частки померлого у квартирі.
ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги, з відповідною заявою до нотаріальної контори у встановлений законом строк не звернулась, разом зі спадкодавцем не проживала, тобто, спадщину після смерті батька не прийняла.
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії НОМЕР_2 , актовий запис №6858, виданого 13.07.2013 року Відділом реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Одеського міського управління юстиції. На час смерті ОСОБА_5 належала на праві власності за договором купівлі – продажу від 24.10.1997 року частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а також частина вказаної квартири, як спадщина після смерті чоловіка.
Після відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 спадкоємцями першої черги були її син – ОСОБА_3 та донька – ОСОБА_1 . Син померлої постійно проживав разом з матір`ю до моменту її смерті, що підтверджується довідкою №901 від 18.04.2013 року, довідкою №553 від 21.03.2019 року, відомостями №1П-144018-ю/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні станом на 12.07.2013 року, а тому вважається таким, що прийняв спадщину. Інший спадкоємець першої черги – ОСОБА_1 спадщину не прийняла, оскільки на момент смерті спадкодавця з нею не проживала та до нотаріальної контори з відповідними заявами у встановлений законом строк не звернулась. Таким чином, ОСОБА_3 прийняв спадщину у вигляді часток спірної квартири.
ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 08.05.2019 року, серії НОМЕР_3 , актовий запис №5121, виданого Одеським міським відділом державної РАЦС Головного територіального управління юстиції в Одеській області. На праві власності померлому належала спірна квартира, однак, свідоцтво про право на спадщину після смерті батьків він не отримав.
На день смерті ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 25.02.2014 року, серії НОМЕР_4 , актовий запис №274, виданого Відділом державної РАЦС у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, яка на час смерті ОСОБА_3 проживала разом з ним у квартирі АДРЕСА_2 , а також мав неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які відповідно до вимог ЦК України є спадкоємцями першої черги.
ОСОБА_2 28.09.2019 року подала заяву про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 свого чоловіка, який, в свою чергу, був зареєстрованим та проживав разом з батьками у квартирі АДРЕСА_2 на час смерті кожного з батьків, прийняв спадщину, що в розумінні п.п. 3.21, 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, що є підставою для видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину. 
Судом першої інстанції було оглянуто копію спадкової справи №7/2019, з якої встановлено, що ОСОБА_8 , будучи на день смерті батька неповнолітньою особою, прийняв спадщину, так як був неповнолітнім, та не подав заяву про відмову від спадщини.
Виходячи із обставин встановлених по даній справі, спадкоємців першої черги до майна померлого є двоє, а відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.
ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Писаренко Є.С. із заявами про прийняття спадщини після померлих батьків, але нотаріус листом №63/01-16 від 28.02.2020 року відмовив у цій дії, зазначивши про те, що нею пропущений строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 1270 ЦК України, у шість місяців. 
Судом встановлено, що з метою визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ОСОБА_1 звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з відповідним позовом. Рішенням суду від 20.08.2020 року у справі за №521/12007/20 позов був задоволений та визначено додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті її батьків. Дане рішення було оскаржено ОСОБА_2 та постановою Одеського апеляційного суду від 25.05.2021 року рішення скасовано, позовну заяву ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини залишено без задоволення.
Також від ОСОБА_1 було звернення до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом про визнання права власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом, який було задоволено рішенням суду від 29.10.2020 року по справі за №521/15236/20. Дане рішення також було оскаржено ОСОБА_2 і постановою суду апеляційної інстанції від 25.05.2021 року було скасовано та ухвалено нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 відмовлено.
Посилання скаржника на помилковість висновків суду першої інстанції про відмову адвоката Кравченка О.М. від позовної вимоги про надання додаткового строку на прийняття спадщини, апеляційний суд відхиляє, як такі, що спростовуються матеріалами справи.
Як встановлено апеляційним судом з технічного запису судового засідання суду першої інстанції, яке відбулося 27 вересня 2022 року, адвокат Кравченко О.М. висловив думку про те, що визнання за ОСОБА_1 права власності на спірне спадкове майно можливе без попереднього задоволення позовних вимог про визначення додаткового строку на прийняття спадщини. Обґрунтовуючи свою позицію, адвокат зауважив, що на даний час строки прийняття ОСОБА_1 спадщини є поновленими, оскільки, попри скасування рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20.08.2020 року, питання щодо повороту його виконання вирішено не було. Також, на його думку, задоволення відповідних позовних вимог про визнання причин пропуску поважними є факультативним та не є необхідним для вирішення спору по суті.
Апеляційний суд з таким висновками скаржника не погоджується, оскільки рішення про визначення ОСОБА_1 додаткового строку на прийняття спадщини було скасовано, усі встановлені в ньому обставини не можуть братися до уваги при розгляді іншої справи.
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що поворот виконання рішення - це процесуальна форма захисту прав боржника. Воно можливе лише після набрання судовим рішенням законної сили. Його суть зводиться до повернення стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим рішенням.
Чинний ЦПК України не містить норм про поворот виконання відносно немайнових вимог або дій, які не мають майнового характеру. Тобто застосування цього інституту, посилаючись на буквальне тлумачення законодавства, очевидно, можливе тільки за вимогами майнового характеру.
На підставі наведеного апеляційний суд відхиляє і посилання скаржника на те, що на момент подачі зустрічного позову та на даний час ОСОБА_1 вважається спадкоємицею, як такі, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та зводяться до суб`єктивного та хибного його тлумачення скаржником.
Щодо твердження адвоката Кравченка О.М. про факультативність вимог про визнання причин пропуску строку на прийняття спадщини, апеляційний суд зауважує, що дійсно, такі обставини є передумовою при вирішенні справ про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, однак, сама по собі позовна вимога про визнання причин пропуску строку для прийняття спадщини поважними, є неналежним способом захисту порушеного права.
Доводи скаржника про те, що ОСОБА_3 права власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 26.3 кв.м. не набув, апеляційний суд відхиляє з огляду на те, що не отримання ОСОБА_3 за життя свідоцтва про право на спадщину після смерті батьків не позбавило його, як спадкоємця, що фактично прийняв спадщину, права на спадщину.
Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Стаття 1220 ЦК України передбачає, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. 
Відповідно до частини першої, другої та третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Отже, за положеннями статей 1268 та 1269 ЦК України презюмується, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу.
Так як ОСОБА_3 на час смерті кожного з батьків проживав разом із ними у квартирі АДРЕСА_2 та прийняв спадщину, що в розумінні п.п. 3.21, 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, це є підставою для видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину.
Окремо, щодо посилань скаржника на те, що зволікання ОСОБА_1 із зверненням до нотаріуса було зумовлено пошуком оригіналу договору купівлі-продажу, на підставі якого у спадкодавців ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виникло право власності на спадкове майно, апеляційний суд звертає увагу на таке.
Дійсно, у відсутності документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, відповідно до вимог наведеного вище Порядку, нотаріус позбавлений можливості видати свідоцтво про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації.
Поряд з цим, обмеження, встановлені для уповноважених осіб для видачі свідоцтва про право на спадщину не позбавляють спадкоємця, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини у встановлений ст. 1270 ЦК України строк.
Окрім цього, згідно положень п. 4.19 глави 10 Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.
Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Таким чином, посилання скаржника на положення п. 3 глави 7 розділу 1 Порядку, як на причину, що унеможливила своєчасне звернення ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини, з огляду на законодавчо встановлену можливість вирішення спадкоємцем питання у судовому порядку, апеляційний суд вважає безпідставними.
Також апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів вчинення ОСОБА_1 жодних дій, направлених на отримання спірного спадкового майна протягом майже восьми років.
Інших обґрунтувань незаконності оскаржуваного судового рішення апеляційна скарга не містить.
На підставі викладеного, апеляційний суд вважає правильним та таким, що ґрунтується на вимогах діючого законодавства та матеріалах справи висновок суду першої інстанції про те, що у ОСОБА_1 відсутні будь – які підстави для прийняття спадщини після смерті батьків.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без змін оскаржуване судове рішення.
На підставі викладеного та керуючись ст.367, 368, 374, 375, 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив
Апеляційну скаргу адвоката Кравченка Олексія Миколайовича, який діє від імені ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 20.02.2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду                                 О.М. Полікарпова

Л.В. Базіль

Л.П. Воронцова