ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/5290/22  Номер провадження 22-ц/814/2647/23	Головуючий у 1-й інстанції Чуванова  А.М.  Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Судді-доповідача – Дряниці Ю.В..,
суддів – Пилипчук Л.І., Чумак О.В.
секретар: Даценко Н.В.
за участю: ОСОБА_1 , представника ГУ ДПС в Полтавській області Біленко А.О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 23 листопада 2022 року 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями та бездіяльністю органу держави,-
В С Т А Н О В И В :
У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями та бездіяльністю органу держави.
В обґрунтування вимог позивач зазначив, що упродовж 2020-2021 року Головне управління Державної податкової служби у Полтавській області незаконно здійснювало нарахування та позасудове стягнення з ОСОБА_1 коштів за зобов`язаннями зі сплати недоїмки з Єдиного соціального внеску за період з 2017 року по 3 квартал 2020 року.
Позивач оскаржив незаконність дій Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області до Полтавського окружного адміністративного суду, відповідними рішеннями якого від 09.03.2021 року, 09.08.2021 року та від 04.10.2021 року позовні вимог ОСОБА_1 були повністю задоволені.
Незважаючи на те, що рішення судів про визнання податкових вимог незаконними і скасованими набули законної сили, відповідач ГУ ДПС у Полтавськівй області не подавав заяву до виконавчої служби про припинення стягнення і воно продовжувалось, поки не було майже повністю виконане.
Позивач вказує, що оскільки податкові вимоги визнані рішеннями судів України незаконними і скасовані, виконання їх як і виконавчих документів є незаконним. 
Позивач просив суд стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області матеріальну шкоду в сумі 65964,17 гривень та 700000 гривень моральної шкоди, завданих неправомірними діями відповідача Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області.
Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 23 листопада 2022 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями та бездіяльністю органу держави закрито.
З ухвалою місцевого суду не погодився позивач, та звернувся до суду з апеляційною скаргою.
У доводах апеляційної скарги посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу, та справу направити до місцевого суду для продовження розгляду.
В обґрунтування вимог скарги вказує, що районний суд дійшов передчасного висновку, про те, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. 
Зазначає, що предметом спору є саме відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок незаконного рішення та дій органу державної влади, а не оскарження цього рішення чи дій.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно п.п. 3.4. ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Закриваючи провадження у справі місцевий суд дійшов висновку, що з огляду на предмет судового розгляду цієї справи та, враховуючи як суб`єктивний склад, так і характер спірних правовідносин даний сіпр підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки є публічно-правовим.
З таким висновком районного суду колегія суддів не погоджується.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Відповідно до пунктів 8 та 9 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Вирішуючи питання щодо юрисдикції даної справи, суд першої інстанції не вірно визначив що спір є публічно-правовим, оскільки предмет заявленого позову - відшкодування шкоди на підставі ч. 1 ст. 1166 , ст. 1173 ЦК України, і не звернув уваги на те, що звертаючись із даним позовом до суду позивач посилався на усунення відповідачами негативних наслідків неправомірних рішень. Вимог щодо вирішення публічно-правового спору, які могли бути підставою для розгляду у поєднанні з вимогами про відшкодування шкоди, позивачем не заявлялось.
З огляду на викладене та враховуючи те, що вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди не заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір, висновок місцевого суду про належність цього спору до юрисдикції адміністративного суду є безпідставним.
Аналогічну правову позицію викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду 26.06.2019 року у справі 263/5125/18 (провадження № 11-286апп19), від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) та від 22 серпня 2018 року у справі № 766/10783/16-ц (провадження № 14-278цс18).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про скасування оскаржуваної ухвали з направленням справи для подальшого розгляду  до  суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 367, 374 п.6 ч.1, 379, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу  Октябрського районного суду м. Полтави від 23 листопада 2022 року скасувати, а справу направити для подальшого розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Суддя-доповідач:                          Ю.В. Дряниця

Судді:                          Л.І. Пилипчук

О.В. Чумак