ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/2842/22	Головуючий у 1-й інстанції Позняк В.М. 	
Провадження № 22-ц/817/75/23 	Доповідач - Бершадська Г.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 січня 2023 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Бершадська Г.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Хома М. В., 
з участю секретаря - Панькевич Т.І. 
представників сторін 

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 квітня 2022 року ( постановлене суддею Позняком В.М., дата складення повного тексту 03 травня 2022 року) у справі №607/2842/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, - 

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2022 року ОСОБА_2 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, в якому просила збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду від 30 березня 2017 року з 1000 грн до 5000 грн. щомісячно але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.
Позов обґрунтовувала тим, що вона не в змозі утримувати дитину за кошти, які сплачує відповідач на її утримання відповідно до рішення суду, оскільки вважала що розмір аліментів у сумі 1000 грн. на місяць не є достатнім для належного забезпечення прав неповнолітньої дитини на достатній рівень життя для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного то соціального розвитку.
Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 28 квітня 2022 року позов задоволено частково - збільшено розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 березня 2017 року в справі №607/2000/17 до 2800 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з дня набранням рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги позивачки задовольнити частково - збільшивши розмір аліментів, що стягуються на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 березня 2017 року в справі №607/2000/17 до 1500 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.
Вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню на підставі п.п. 1-4 ч.1 ст. 376 ЦПК України.
Стверджує, що у суду першої інстанції не було достатніх підстав для заочного розгляду даної справи, оскільки відповідач жодного разу не був належним чином повідомленим про дату та час судового розгляду. Звертає увагу на те, що судом надсилались судові повістки відповідачу за адресою АДРЕСА_1 , однак не було взято до увагу наявної в матеріалах справи відповіді наданої УДМС України в Тернопільській області, згідно якої відповідач був знятий з реєстрації за вказаною адресою ще у 2017 році. Вказує на те, що відповідач як на час розгляду справи, так і на даний час проживав та проживає за адресою АДРЕСА_2 , відповідно не був обізнаним про розгляд даної справи. Вважає, що оскільки на час розгляду справи порядок публікації оголошень про виклик на веб-порталі судової влади України через ЄСІТС не був визначений, суд повинен був викликати відповідача шляхом направлення судових повісток, а не в порядку визначеному ч.11 ст. 128 ЦПК України. Попри це звертає увагу, що матеріали цивільної справи містять лише одне оголошення про виклик відповідача, датоване 18 березня 2022 року. Тому вважає, що судом було порушено право відповідача знати про час і місце судового засідання та право на доступ до правосуддя.
Вказує на те, що відповідач був власником квартири за адресою АДРЕСА_1 та співвласником квартири за адресою АДРЕСА_3 , однак вказане майно відчужив. Власницею квартири по АДРЕСА_1 з 08 грудня 2017 року є ОСОБА_5 , однак через технічні несправності відомості у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо власника квартири були некоректно (невірно) відображені, що перешкоджало нотаріусам вилучити відповідний запис про власність після відчуження майна. За зверненням відповідача вказаний невірний запис про власність нотаріусом було виключено. Що стосується квартири по АДРЕСА_3 то на даний час вказану помилку виправити не вдалось, оскільки у відповідача не збереглась копія договору про відчуження своєї частки, однак факт відчуження підтверджується копією договору купівлі-продажу від 19 березня 2016 року.
Вважає, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що відповідач з 17 жовтня 2018 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_6 та від вказаного шлюбу у відповідача народився син ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_8 , який проживає із ним та перебуває на його утриманні. Також на його частковому утриманні перебуває і донька дружини від іншого шлюбу - ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Вказує на те, що відповідач як на час подання позову, так і на сьогоднішній день офіційно не працевлаштований та не отримує постійного доходу.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить залишити без змін рішення суду першої інстанції, а апеляційну скаргу відхилити. Вважає, що при ухваленні судового рішення судом першої інстанції були підставно враховані вимоги ст. 182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів для дітей відповідного віку, який на момент ухвалення рішення становив 2618 грн., а також те, що суттєво зріс прожитковий мінімум на утримання дитини відповідного віку (в березні 2017 року становив 1355 грн., а на даний час 2744 грн.). Стверджує, що посилання відповідача на те, що він належним чином не був повідомлений про розгляд справи, а тому не мав можливості повноцінно представити суду свої заперечення відносно пред`явленого до нього позову, не можуть бути взяті до уваги, оскільки всі свої пояснення відповідач подав через свого представника при перегляді заочного рішення. Вважає безпідставними доводи апелянта щодо відчуження майна (квартири та частки в квартирі), оскільки отримані грошові кошти від відчуження вказаних об`єктів нерухомості відповідач звернув у свою користь і не надав з цих коштів жодної матеріальної допомоги ОСОБА_2 . Зазначає, що оскільки позов було задоволено частково в межах мінімального рекомендованого розміру аліментів для дітей відповідного віку, посилання апелянта на те, що на його утриманні перебуває дитина від другого шлюбу є безпідставним.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги з мотивів викладених у ній. Додатково пояснив, що відповідач займається "фрілансом", виконує на замовлення завдання через мережу Інтернет, його дохід є мінімальним, який отримує на платіжну карточку, або іншим способом, залежно від замовлення яке виконує.
В судовому засіданні представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги з мотивів викладених у відзиві. Додатково зазначив, що у відповідача є фітнес-клуби у Києві, він відпочиває за кордоном про, що є фотографії у фейсбуці. Крім цього вважає, що права позивача не було порушено, оскільки всі докази він міг подати разом із заявою про перегляд заочного рішення або із апеляційною скаргою. Щодо витрат на правничу допомогу вказав, що такі складаються із 3 000 грн. за написання відзиву і 2 000 грн. за участь у судовому засіданні.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.
За ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено наступні обставини справи.
Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.05.2016 року.
        ІНФОРМАЦІЯ_4 в шлюбі у сторін народилася донька ОСОБА_9 .
       Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 30.03.2017р. в справі №607/2000/17 суд вирішив стягувати із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1000 грн щомісячно, починаючи з 15.02.2017 року до досягнення дитиною повноліття.
       09 березня 2019 року позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_10 , та змінила прізвище з « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_12 ». В цьому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася донька ОСОБА_13 .
       Позивачка з доньками ОСОБА_9 та ОСОБА_14 зареєстрована в АДРЕСА_4 .
       У приватній власності відповідача знаходиться квартира загальною площею 46,2 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 та на праві спільної часткової власності квартира загальною площею 50,8 кв.м. за адресою АДРЕСА_3 , що підтверджено відомостями з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно номер інформаційної довідки №294976809 від 17.01.2022 р.
       Суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги та збільшуючи розмір аліментів виходив із того, що з віком потреби доньки збільшились, а також було взято до уваги і те, що у позивачки народилась друга дитина від нового шлюбу.
       З таким висновком погоджується і колегія суддів.
       Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.
       Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
       За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
       Згідно з частиною першою статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
       Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Так, судом першої інстанції вірно було враховано, що після винесення Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області рішення від 30.03.2017 року, з віком збільшилися потреби доньки сторін, яка розпочала навчатися в школі, відвідувати додаткові платні заняття, а також, враховуючи інфляційні процеси в державі. 
Також, судом слушно взято до уваги і ту обставину, що у позивачки змінилось матеріальне становище, оскільки у неї ІНФОРМАЦІЯ_6 народилась донька від другого шлюбу, яка потребує материнського догляду, що в свою чергу обмежує її можливість працювати.
Крім цього, судом першої інстанції правильно враховано вік відповідача, працездатність, відсутність відомостей про поганий стан здоров`я, відсутність об`єктивних перешкод працевлаштування, чи реєстрації статусу безробітного.
З урахування того, що збільшений судом розмір аліментів становить 2800 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що приблизно відповідає мінімальному рекомендованому розміру аліментів (прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років, зокрема станом на грудень 2022 року -2833 грн.), колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо збільшення розміру аліментів до 1500 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Посилання апелянта щодо відсутності у нього можливості заперечити позов через неповідомлення його про розгляд справи, колегією відхиляється, оскільки заперечення щодо позову були подані до заяви про перегляд заочного рішення, а також такі враховуються і під час апеляційного розгляду даної справи. 
Доводи відповідача про те, що ним було відчужено нерухоме майно (квартиру та належну йому частку квартири), а також про те, що на його утриманні є неповнолітня дитина від другого шлюбу не дають підстав для зменшення розміру аліментів, з огляду на їх мінімальний рекомендований розмір.
       У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки просить стягнути із відповідача 5 000 грн за надану правничу допомогу.
       Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 статті 133 ЦПК України) та витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (п. 4 ч. 3 статті 133 ЦПК України).
       Вказані витрати (на професійну правничу допомогу і на вчинення інших процесуальних дій) у разі задоволення позову покладаються на відповідача (п. 1 ч. 2 статті 141 ЦПК України).
       Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно договору №2-26/22 укладеного між ОСОБА_2 та адвокатом Будзом Т.В. 14 листопада 2022 року Клієнт зобов`язується сплатити Адвокату гонорар в розмірі 5 000 грн.
       При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, зокрема, враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмету спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес (п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України).
       Відповідно ч. ч. 1 - 6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті (щодо розміру витрат) суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Колегія суддів вважає заявлений представником позивачки розмір витрат на правничу допомогу завищеним і неспівмірним зі складністю справи, категорія якої є поширеною та часом, витраченим адвокатом як на підготовку відзиву на апеляційну скаргу, так і на судове засідання, яке тривало близько пів години.
Таким чином, з відповідача в користь позивачки слід стягнути 3 000 грн. витрат за надання правничої допомоги, з яких 2 000 грн. за відзив і 1000 грн. за участь адвоката в судовому засіданні.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія не вбачає підстав для скасування рішення суду з мотивів наведених в апеляційній скарзі. Рішення суду є законним та обґрунтованим.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 389, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 квітня 2022 року - залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) в користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ) 3000 грн витрат за надання правничої допомоги.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
       Повний текст постанови складено 04 січня 2023 року.

Головуюча: 

Судді: