Постанова
Іменем України 
16 лютого  2023 року
м. Київ
справа № 462/19/20
провадження № 51-2695 км 22 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:  
 
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,  
за участю:
секретаря судового засідання                ОСОБА_4 , 
прокурора                                                     ОСОБА_5 , 
захисника                                                      ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції), 
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги  захисників ОСОБА_6 та   ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 22 липня 2021 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 10 червня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019140000000805, за обвинуваченням
 
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Грабова Буського району Львівської області,  жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2  ст.286 КК України. 
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Залізничного районного міста Львова від 22 липня 2021 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді  позбавлення волі на строк    4 роки, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. 
Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного  звернення вироку до виконання. 
Цивільний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 128 000 грн. відшкодування матеріальної шкоди, 50 000 грн.   моральної шкоди, 12 000 грн. витрат на правову допомогу. 
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні, скасовано арешт на майно. 
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 10 червня 2022 року апеляційну скаргу обвинуваченого залишено без задоволення, а  вирок місцевого суду -  без зміни. 
За вироком суду встановлено, що  ОСОБА_8 , 15 листопада 2019 року, близько                  16:15 год., керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz CLS 350», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Сяйво, 23 у м. Львові, порушив вимоги п.п.1.5; 2.3. б), д); 8.7.3. ґ), е) ПДР України,  проявив неуважність до дорожньої обстановки, створив своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, наближаючись до регульованого пішохідного переходу, не відреагував на забороняючі сигнали світлофора та продовжив рух автомобілем, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка переходила дорогу на регульованому пішохідному переході, в результаті чого потерпілій  заподіяно тяжкі тілесні ушкодження.
Порушення водієм ОСОБА_8  вимог п.п.1.5; 2.3. б), д); 8.7.3. ґ), е) ПДР перебуває у причинному зв'язку із наслідками ДТП.  
Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала      
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на суворість призначеного засудженому покарання, просить змінити судові рішення щодо ОСОБА_8 , застосувати ст.75 КК України та звільнити його від відбування основного покарання з іспитовим строком тривалістю 2 роки.  
Зазначає, що суди повною мірою не врахували ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обтяжуючих обставин, а також дані про особу засудженого, який раніше не судимий, позитивно характеризується,  вчинив необережний злочин, повністю визнав вину та щиро розкаявся, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, залишився на місці ДТП, викликав поліцію та швидку допомогу, намагався надати першу медичну допомогу потерпілій, крім того, він бажає відшкодувати завдану шкоду, однак, перебуваючи в місцях позбавлення волі, буде позбавлений такої можливості.    
Захисник ОСОБА_7 у своїй касаційній скарзі просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Вважає,  що виправлення ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства із застосуванням випробування. Наводить доводи, аналогічні доводам захисника  ОСОБА_6 .
Позиції інших учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні вимоги касаційних скарг підтримав та просив задовольнити. 
Прокурор ОСОБА_5 , в суді касаційної інстанції, посилаючись на безпідставність доводів скарг сторони захисту, просив залишити їх без задоволення. 
Межі розгляду матеріалів кримінального провадження у касаційному суді
За змістом ст. 433 КПК України Суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до вимог ст. 438 цього Кодексу  підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого. 
При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК України підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. При перевірці доводів касаційної скарги суд виходить із фактичних обставин, встановлених судами. 
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8  та кваліфікація  дій за     ч.2 ст.286 КК України у касаційному порядку не оскаржуються. Доводи касаційних скарг захисників стосуються лише  застосування  ст.75 КК України. 
Мотиви Суду    
Положеннями ст. 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Виправлення, як мета покарання це той наслідок, який прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу. Виправлення засудженого - це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових злочинів. З моральної точки зору виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків визначених цією статтею,  при призначенні покарання, зокрема, у виді позбавлення волі на строк не більше         5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Касаційний Суд звертає увагу, що висновки суду мають ґрунтуватися на тих відомостях, які він оцінює на час ухвалення рішення, а саме на відомостях про кожний вчинений особою злочин, посткримінальну поведінку та її характеристику, спосіб життя, соціальні зв`язки, поведінку до, в момент та після вчинення кримінального правопорушення, соціально-демографічні властивості та соціально-психологічну характеристику. Також слід врахувати ознаки, які характеризують особистісні прояви в основних сферах життєдіяльності, та зважити на спрямованість і мотиви протиправної поведінки. Лише проаналізувавши всі зазначені обставини, суд може дійти висновку про наявність або відсутність підстав для звільнення особи від відбування покарання.  
Із оскаржуваних рішень убачається, що місцевий суд, з переконанням якого  погодився і суд апеляційної інстанції, належним чином врахував усі обставини, що за законом мають правове значення, в тому числі й ті, на які посилаються захисники у своїх касаційних скаргах, та дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання. 
Обираючи   ОСОБА_8 покарання,  суд взяв до уваги дані про особу винного, який повністю визнав свою вину, активно сприяв розкриттю злочину, раніше не судимий, на спеціальних обліках у лікарів психіатра і нарколога не перебуває неодружений, не працює. Зважено і на те, що ОСОБА_8 викликав поліцію та швидку допомогу, намагався надати першу медичну допомогу потерпілій. Обставиною, що пом`якшує покарання визнано -  щире каяття, обставини, які обтяжують покарання - відсутні.       З урахуванням наведеного суд дійшов переконливого висновку про можливість призначення засудженому  покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, що є наближеним до мінімального розміру, передбаченого санкцією ч.2 ст. 286 КК України. 
Разом із цим, суд дав належну оцінку  ступеню тяжкості вчиненого злочину, який за формою вини хоча і відноситься до необережних, однак, згідно ст.12 КК України, є тяжким злочином, за який законом передбачено покарання від 3 до 8 років позбавлення волі. Враховано і те, що через  нехтування ОСОБА_8 вимог Правил дорожнього руху, він здійснив наїзд на пішохода на пішохідному переході, внаслідок чого потерпіла ОСОБА_9 отримала значне травмування та довгий час перебувала на лікуванні, на даний час потребує стороннього  догляду. Взято до  уваги позицію потерпілої, яка наполягала на призначенні  обвинуваченому реальної  міри покарання. Усе наведене вказує на недієвість призначення засудженому покарання із застосуванням випробування. 
Таким чином, суди належним чином оцінили всі обставини справи та вірно зазначили, що ступінь тяжкості вчиненого злочину  в сукупності  з даними про особу винного не дають підстав зробити висновок про можливість виправлення ОСОБА_8 без реального відбування покарання. Рішення достатньо мотивовані. 
Суд вважає, що призначене ОСОБА_8   покарання є законним, справедливим, воно буде відповідати тяжкості правопорушення, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення ним нових злочинів, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.    
Матеріали провадження не містять даних про порушення вимог кримінального процесуального чи неправильне застосування кримінального законів, які були б безумовними підставами для зміни або скасування судових рішень, а тому підстав для задоволення касаційних скарг немає.
У зв`язку з цим та,  керуючись статтями 434, 436,  438, 441,442 КПК України, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення слід залишити без зміни.  
                                                                                                                                                                                      З цих підстав Суд ухвалив:
Вирок Залізничного районного суду м. Львова від 22 липня 2021 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 10 червня 2022 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційні скарги  захисників  - без задоволення. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                                 ОСОБА_2                                  ОСОБА_3