ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року	Львів	Справа № 380/9883/22 пров. № А/857/16887/22	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді                                                             Хобор Р.Б.,
суддів                                                                                  Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2022 року ухвалене суддею Хомою О.П. за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі № 380/9883/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певній дії, стягнення моральної шкоди

                                                             В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд: 
- визнати протиправним та скасувати рішення (повідомлення без номеру і дати) Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком і зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити позивачу пенсію з 01.05.2022 року у віці 60 років, з урахуванням трудового стажу 29 років і 2 місяці та у розмірі, обчисленому на підставі довідки про заробітну плату за 60 календарних місяців підряд з жовтня 1986 року по грудень 1994 року;
- визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 133850011023 від 25.05.2022 року про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком;
- стягнути з відповідачів моральну шкоду з кожного в розмірі по 26 000 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2022 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 25.02.2022 року № 133850011023 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України у Львівській області  призначити з 02.05.2022 року ОСОБА_1 пенсію за віком з урахуванням трудового стажу 29 років 18 днів.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Приймаючи рішення у цій справі, суд виходив з того, що стаж роботи позивача підтверджується відомостями у трудовій книжці. При цьому, суд встановив те, що відповідач допустив помилки у підрахунку стажу роботи позивача, внаслідок чого зробив неправильний висновок про відсутність у позивача необхідного, для призначення пенсії за віком, страхового стажу. Суд також зазначив, що у рішенні про відмову в призначенні пенсії відповідач не вказав, який період роботи позивача неможливо зарахувати до страхового стажу, а тому визнав рішення відповідача необґрунтованим. У задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди суд відмовив через відсутність для цього фактичних підстав.
Не погодившись із цим рішенням суду його оскаржили Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області та позивач, подавши апеляційні скарги.
Позивач у апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати, в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, та прийняти постанову, яким цю позовну вимогу задовольнити. 
У обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає те, що відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії спричинила для позивача моральні страждання. 
Відповідач у апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог.
У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що позивач не має правових підстав для призначення пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу 29 років.
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що позивач 19.05.2022 року, після досягнення 60-річного віку, звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області з заявою про призначення пенсії за віком.
За результатами розгляду цієї заяви за принципом екстериторіальності, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області 25.05.2022 року прийняло рішення № 133850011023 про відмову у призначенні пенсії відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу (29 років). Страховий стаж роботи позивача становить 28 років 1 місяців 24 дні.
31.05.2022 року Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області листом № 1300-5205-8/45688 повідомило позивача про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутність необхідного страхового стажу роботи, передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно – правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого. 
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV).
Частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV визначено, що, починаючи, зокрема, з 1 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.
Згідно з абзацом першим та другим частини першої статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.
Відповідно до абзацу першого частини 2 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. 
Згідно із статтею 62 Закону № 1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Аналогічні положення містяться у пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), згідно з яким основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Таким чином, основним документом, який підтверджує стаж роботи особи, є трудова книжка.
Суд першої інстанції, відповідно до записів трудової книжки, встановив те, що, трудовий стаж позивача становить 29 років 18 днів і включає такі періоди:
- з 18.09.1979 року по 01.09.1980 року - робочий книжного складу (11 місяців 14 днів);
- з 01.09.1980 року по 23.07.1981 року - навчання в Дрогобицькому кооперативному училищі (10 місяців 22 дня);
- з 16.11.1981 року по 04.04.1982 року - вантажник Дрогобицького відділення Львівського тресту «ОБЛЖИТЛОПОСТЗБУТТОРГ» (4 місяці 19 днів);
- з 06.04.1982 року по 10.11.1982 року - учень слюсаря Дрогобицького експериментально-механічного заводу спец обладнання (7 місяців 4 дні);
- з 04.03.1983 року по 30.11.1984 року слюсар-інструментальник Дрогобицького долотного заводу (1 рік 8 місяців 27 днів);
- з 28.11.1984 року по 24.07.1985 року - слухач підготовчого відділення денної форми навчання в Дрогобицькому державному педагогічному інституті імені Івана Франка (7 місяців 26 днів);
- з 24.07.1985 року по 30.06.1989 року - студент факультету підготовки вчителів початкових класів за спеціальністю «Педагогіка і методика початкового навчання денна форма навчання у Дрогобицькому державному педагогічному інституті імені Івана Франка (3 роки 11 місяців 6 днів);
- з 25.09.1989 року по 28.10.2003 року слюсар Дрогобицького заводу «ЗИГМА» (14 років 1 місяць 3 дні);
- з 04.12.2003 року по 16.08.2004 року перебував на обліку у Дрогобицькому міськрайонному центрі зайнятості (8 місяців 12 днів);
- з 17.08.2004 року по 16.08.2005 року підсобний робітник ДП «Комунальник» КП «Комбінат міського господарства» (11 місяців 30 днів);
- з 13.03.2006 року по 08.12.2006 року - перебував на обліку у Дрогобицькому міськрайонному центрі зайнятості (8 місяців 25 днів);
- з 19.12.2018 року по 01.05.2022 року перебував на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Дрогобицької міської ради (3 роки 4 місяці 12 днів).
Відповідач зарахував позивачу наступні періоди його страхового стажу: 
- з 18.09.1979 року по 31.08.1980 року (11 місяців 14 днів);
- з 01.09.1980 року по 23.07.1981 року (10 місяців 23 дня);
- з 16.11.1981 року по 04.04.1982 року (4 місяці 19 днів);
- з 06.04.1982 року по 10.11.1982 року (7 місяців 5 днів);
- з 04.03.1983 року по 30.11.1984 року (1 рік 8 місяців 27 днів);
- з 01.09.1985 року по 27.06.1989 року (3 роки 9 місяців 27 днів);
- з 25.09.1989 року по 28.10.2003 року (14 років 1 місяць 4 дні);
- з 04.12.2003 року по 31.12.2003 року (0 місяців 28 днів);
- з 01.01.2004 року по 16.08.2004 року (8 місяців 0 днів);
- з 18.08.2004 року по 31.12.2004 року (5 місяців 0 днів;
- з 16.01.2005 року по 01.08.2005 року (6 місяців 17 днів);
- з 13.03.2006 року по 08.12.2006 року (8 місяців 27 днів;
- з 19.12.2018 року по 31.03.2022 року (3 роки 3 місяці 13 днів).
На підставі цього розрахунку Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області визначило страховий стаж позивача у 28 років 1 місяць 24 дні.
Суд першої інстанції звернув увагу на неправильний підрахунок страхового стажу.
Апеляційний суд, провівши арифметичні розрахунки, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що тривалість страхового стажу, визначена відповідачем, відрізняється від тривалості страхового стажу, визначеної судом.
Враховуючи те, що рішення відповідача не містить обґрунтування з яких саме розрахунків виходив відповідач, визначаючи тривалість страхового стажу позивача 28 років 1 місяць 24 дні, апеляційний суд позбавлений можливості оцінити правомірність визначення відповідачем саме такої тривалості страхового стажу позивача. 
Крім того, апеляційний суд встановив, що спірним, з огляду на необхідність зарахування до страхового стажу позивача є, період з 28.11.1984 року по 24.07.1985 року, у якості слухача підготовчого відділення денної форми навчання в Дрогобицькому державному педагогічному інституті імені Івана Франка (7 місяців 26 днів).
Водночас, у рішенні про відмову в призначенні пенсії № 133850011023 від 25.05.2022 року відповідач не зазначив мотивів, з яких виходив, відмовляючи позивачу в зарахуванні періоду з 28.11.1984 року по 24.07.1985 року до страхового стажу.
Пояснення, відповідача про те, що час навчання позивача у Дрогобицькому державному педагогічному інституті імені Івана Франка необхідно зарахувати з дати видачі наказу про зарахування на І курс, а не з дати зарахування у якості слухача підготовчого відділення денної форми навчання, на переконання апеляційного суду, не підтвердженні правовими підставами, а тому не можуть вважатись належним обґрунтуванням рішення суб`єкта владних повноважень. 
Позивач вважає, що час перебування особи у якості слухача підготовчого відділення денної форми навчання у вищому навчальному закладі зараховується до страхового стажу.
Це твердження позивач обґрунтовує посиланням на постанову Ради Міністрів СРСР від 09 липня 1963 року № 774 та розпорядження Ради Міністрів УРСР від 27 липня 1963 року № 1114 «Про організацію підготовчих відділень при вищих учбових закладах», а також на Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року № 162.
Водночас, проаналізувавши рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову в призначенні пенсії № 133850011023 від 25.05.2022 року, апеляційний суд встановив те, що воно не містить мотивів (обґрунтування) його прийняття.
При цьому, апеляційний суд не наділений повноваженнями здогадуватись про підстави прийняття спірного рішення та, керуючись припущеннями, робити висновки про його законність чи протиправність.
При перевірці рішення суб`єкта владних повноважень, суд, крім іншого, оцінює, чи відповідають викладені в рішенні підстави його прийняття, підставам прийняття такого рішення, визначеним законодавством. 
У випадку, якщо підстави прийняття рішення суб`єкта владних повноважень у рішенні не вказано, таке рішення прийнято безпідставно, а, відтак, протиправно. 
За наведених обставин рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову в призначенні пенсії № 133850011023 від 25.05.2022 року необхідно скасувати.
Апеляційний суд також вважає, що правильним вирішенням цього спору і належним захистом порушеного права позивача є зобов`язання відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком із врахуванням мотивів, які наведені у цій постанові.
При цьому, лист Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській  області від 31.05.2022 року № 1300-5205-8/45688, який просить скасувати позивач, не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а тому у задоволенні позовної вимоги про його скасування необхідно відмовити. 
Що стосується позовної вимоги про стягнення моральної шкоди з кожного відповідача по 26 000 грн., то апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.
Позивач не надав доказів про те, що рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії він зазнав моральних страждань, внаслідок чого йому заподіяно моральну шкоду.
Суд зазначає, що сам по собі факт протиправної поведінки відповідача не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди.
Підводячи підсумок наведеного, апеляційний суд вважає, що відповідач прийняв необґрунтоване рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії, яке не дає суду можливості з`ясувати дійсні обставини його прийняття, у зв`язку з чим, таке рішення відповідача необхідно скасувати.
Водночас, зважаючи на дискреційні повноваження відповідача щодо прийняття рішення про призначення пенсії, апеляційний суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву про призначення позивачу пенсії.
У задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити.
Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Отже, суд першої інстанції прийняв невірне рішення в частині зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію, а тому рішення суду в цій частині необхідно скасувати та прийняти постанову, якою цю позовну вимогу задовольнити частково, шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії. 
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права в частині задоволення позовної вимоги про скасування рішення про відмову в призначенні пенсії та відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди.
Зважаючи на наведене доводи апеляційної скарги позивача в частині стягнення моральної шкоди є безпідставними та  такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому цю апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції в цій частині без змін.
Апеляційна скарга відповідача є частково обґрунтована, тому її необхідно задовольнити частково.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                                   П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити частково.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2022 року в справі № 380/9883/22 в частині задоволення позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити з 02.05.2022 року ОСОБА_1 пенсію за віком, з урахуванням трудового стажу 29 років 18 днів скасувати та прийняти постанову, якою цю позовну вимогу задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.05.2022 року про призначення пенсії за віком, відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
У іншій частині рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2022 року в справі № 380/9883/22 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Постанова складена 16.02.2023 року