ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
21 березня 2023 року           справа №200/4585/22 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2022 року (повне судове рішення складено 22 листопада 2022 року) у справі  № 200/4585/22 (суддя в І інстанції Аляб`єв І.Г.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
                                                          УСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі – ГУ ПФУ в Донецькій області), в якій просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Донецькій області про відмову в призначенні № 056650005525 від 11.08.2022;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області призначити з 26.04.2021 їй пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. "б" ст. 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон № 1788-ХІІ) в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ (далі – Закон № 213-VІІІ) з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 та рішення Верховного Суду від 21.04.2021 у зразковій справі № 360/3611/20-а (Пз/9901/32/20), та відповідно до висновків, викладених у мотивувальній та резолютивній частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22.12.2021 по справі № 200/7886/21 та відповідно до заяви від 26.04.2021;
- відповідно до ст. 382 КАС України встановити судовий контроль за виконанням рішення суду, яке буде прийняте за цим позовом;
- стягнути за рахунок Державного бюджету України з ГУ ПФУ в Донецькій області сплачений судовий збір.
Обґрунтовуючи позов, посилалась на те, що вона звернулась до територіального управління пенсійного фонду України з заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 19.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV), проте у призначенні пенсії було відмовлено у зв`язку з недосягненням її пенсійного віку, а саме 55 років.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22.12.2021 в справі № 200/7886/21, зокрема, зобов`язано ГУ ПФУ в Донецькій області повторно розглянути заяву від 26.04.2021 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з застосуванням під час вирішення питання про призначення пенсії норм п. “б” ст. 13 Закону № 1788-ХІІ від 05.11.1991 в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.
На виконання рішення суду від 22.12.2021 в справі № 200/7886/21 відповідачем повторно розглянуто заяву позивачки від 26.04.2021 та рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області № 056650005525 від 11.08.2022 відмовлено в призначенні пенсії. 
Позивач вважала, що з 23.01.2020 – з дня набрання чинності рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 в справі №І-р/2020 діють положення ст.13 Закону № 1788-XII в редакції, яка була чинна до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, які визначають умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зокрема, по Списку № 1 та які підлягають застосуванню у наведеній у цьому рішенні редакції.
Тобто, з 23.01.2020 в Україні діють два закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, які входять до Списку № 1, а саме п. а ст. 13 Закону № 1788-XII у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII та п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII.
Вважала, що наявна колізія між діючими нормативно-правовими актами однакової сили, та підлягають застосуванню ті, які направлені на користь невладного суб`єкта – приватної особи, що підтверджується практикою Європейського суду. 

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2022 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Донецькій області №056650005525 від 11.08.2022 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язано відповідача призначити позивачу з 26.04.2021 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. "б" ст. 13 Закону № 1788-ХІІ в редакції, яка діяла до ухвалення Закону № 213-VІІІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 та рішення Верховного Суду від 21.04.2021 у зразковій справі № 360/3611/20-а (Пз/9901/32/20), та відповідно до висновків, викладених у мотивувальній та резолютивній частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22.12.2021 по справі № 200/7886/21. 

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування наполягав на правомірності свого рішення про відмову у призначенні пенсії.

Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено таке.
ОСОБА_1 є громадянином України, дата народження – ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до паспорту серії НОМЕР_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 .
26.04.2021 ОСОБА_1 звернулась через ВЕБ портал до Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV.
Рішенням № 2698 «Про відмову в призначенні пенсії» від 20 травня 2021 року вказано, що голова комісії з припинення Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області за участю інших осіб розглянула заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії та на підставі ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж складає – 29 років 06 місяців 22 дні, пільговий стаж за списком № 2 – 10 років 09 місяців 02 дні.
Не погодившись з рішенням відповідача, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом. 
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22.12.2021 в справі № 200/7886/21 позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано рішення Покровського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області № 2698 від 20.05.2021 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язано ГУ ПФУ в Донецькій області повторно розглянути заяву від 26.04.2021 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з застосуванням під час вирішення питання про призначення пенсії норм п. “б” ст. 13 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.
На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22.12.2021 в справі № 200/7886/21 ГУ ПФУ в Донецькій області ухвалено рішення № 056650005525 від 11.08.2022, яким відмовлено в призначенні пенсії. В обґрунтування рішення зазначено, Згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ на пільгових умовах мають право на пенсію за віком незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України і за результатами атестації робочих місць: жінки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом № 213-VIII, який набрав чинності з 01.04.2015, збільшено вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років. 
Загальний страховий стаж заявника на дату звернення становить 29 років 06 місяців 22 дні, у тому числі пільговий стаж роботи за Списком № 2 становить 10 років 09 місяців 02 дні. 
На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі № 200/7886/21 від 22.12.2021 рішення про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 від 20.05.2021 № 2698 скасовано.
Згідно з резолютивною частиною вищезазначеного рішення суду застосуванню підлягають ст. 12, п. «б» ст. 13 Закону № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме : на пільгових умовах мають право на пенсію за віком незалежно від місця останньої роботи зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України і за результатами атестації робочих місць – жінки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Таким чином, для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ, в редакції, яка діяла до ухвалення Закону № 213-VIII страховий стаж заявника станом на 01.04.2015 обчислено та становить 29 років 09 місяців 23 дні, у тому числі пільговий стаж роботи за Списком № 2 – 5 років 04 місяця. 
За таких обставин, прийнято рішення про відмову в призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 ОСОБА_1 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ, в редакції, яка діяла до ухвалення Закону № 213-VIII, оскільки за період до 01.04.2015 у заявника відсутні необхідні 10 років пільгового стажу роботи за Списком № 2.
Позивач, не погодившись з рішенням відповідача, звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, апеляційний суд виходить з такого.
Спершу слід зазначити, що рішення місцевого суду оскаржено лише відповідачем. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Таким чином, оскільки судове рішення позивачем не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає рішення місцевого суду лише в частині, в якій задоволені позовні вимоги. В іншій частині судове рішення апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.
Відповідно до статті 1 Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава
Згідно частині першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми види пенсійного забезпечення визначаються включно законами України.
Відповідно до статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону (частина перша).
На пільгових умовах пенсія за віком призначається, зокрема: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років - по 31 березня 1965 року включно; 50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року; 51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року; 51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року; 52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року; 52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року; 53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року; 53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року; 54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року; 54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року; 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.
За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців у чоловіків і не менше 20 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років у чоловіків і не менше 21 року у жінок; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців у чоловіків і не менше 21 року 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років у чоловіків і не менше 22 років у жінок; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців у чоловіків і не менше 22 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років у чоловіків і не менше 23 років у жінок; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років у чоловіків і не менше 24 років у жінок; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок.
Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. Зазначене зменшення пенсійного віку для жінок застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року (пункт 2 частини другої).
Згідно частини першої статті 1 Закону № 1788-XII громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Статтею 13 Закону № 1788-XII (в редакції від 02.03.2015) фактично введено поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, зайнятих на роботах, визначених вказаною нормою, необхідних для призначення пенсії на пільгових умовах.
Рішенням Конституційного Суду України за № 1-р/2020 від 23.01.2020, у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України(конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII вирішено: визнати такими, що не відповідають Конституції України(є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII.
Стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: "На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Таким чином, враховуючи відновлення рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020у справі №1-5/2018(746/15) редакції статті 13 Закону № 1788-XII, яка діяла до внесення змін Законом № 213-VIII, слід зазначити, що на даний час існує дві чинних норми, якими по різному встановлено вік жінок, необхідний для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2, а саме:
- пунктом «б» частини другої статті 13 Закону № 1788-XII передбачено право на пенсію за віком жінок, зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;
- статтею 114 Закону № 1058-IV передбачено право на пенсію за віком працівникам зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
При цьому статтею 114 Закону № 1058-IV також передбачено поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, зайнятих на роботах, визначених вказаною нормою, необхідних для призначення пенсії на пільгових умовах.
Відповідно до абзаців першого другого пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
Також, згідно абзацу першого пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Відтак, з 23.01.2020 в Україні існують два закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, які входять до Списку №2, а саме: пункт «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом № 213-VІІІ та пункт 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VІІІ.
При цьому, у спірних правовідносинах, норми вказаних законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає: виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Відповідно до статті 75 та пункту 3 частини першої статті 85 Основного Закону єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України, до повноважень якої, серед інших, належить й прийняття законів (внесення змін до законів та їх скасування).
Питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених Конституцією України випадках інших актів вирішує Конституційний Суд України в порядку, визначеному Законом  України № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України».
Органи судової влади під час здійснення судочинства застосовують законодавчі норми та не наділені повноваженнями (крім Конституційного Суду України) визнавати закони України такими, що втратили чинними або скасовувати їх у інший спосіб.
Відповідно до частини 3 статті 7 КАС України у разі невідповідності правового акту Конституції України:
- 50 років за пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ (у редакції до внесення змін Законом № 213-VІІІ);
- 55 років за пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VІІІ.
Статтею 6 Конституції України встановлено, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Відповідно до статті 75 та пункту 3 частини першої статті 85 Основного Закону єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України, до повноважень якої, серед інших, належить й прийняття законів (внесення змін до законів та їх скасування).
Питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених Конституцією України випадках інших актів вирішує Конституційний Суд України в порядку, визначеному Законом України від 13.07.2017 № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України».
Органи судової влади під час здійснення судочинства застосовують законодавчі норми та не наділені повноваженнями (крім Конституційного Суду України) визнавати закони України такими, що втратили чинними або скасовувати їх у інший спосіб.
Відповідно до частини третьої статті 7 КАС України у разі невідповідності правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену в постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а, що у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи, місцевий суд дійшов правильного висновку, обґрунтованою є позиція позивача щодо необхідності застосування до спірних правовідносин п. "б" ст. 13 Закону № 1788-ХІІ у редакції, яка діяла до Закону України від 02.03.2015 № 213-VІІІ.
З огляду на викладене, при вирішенні цієї справи норми пункту 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV не підлягають застосуванню, адже остання суперечить принципам правової визначеності та положенням Конституції України з урахуванням правових висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020.
Отже, на момент звернення позивачки до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком Список №2, у квітні 2021 року, норми Закону № 1788-XII були чинними. Цей закон не скасований Верховною Радою України, його положення не визнавалися неконституційними або незаконними і на сьогодні.
Відтак, умови та порядок призначення пенсії за віком на пільгових умовах визначалися Законом № 1788-XII на момент виникнення спірних правовідносин.
Слід звернути увагу, що підставою для відмови у призначенні пенсії було виключно посилання відповідачем на приписи статті 114 Закону № 1058-IV, а тому, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, суд доходить висновку, що при зверненні ОСОБА_1 до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком за Списком №2, відповідач повинен був, при вирішенні заяви, керуватися нормами Закону № 1788-XII.
Із матеріалів справи, в т.ч. і з оскаржуваного рішення відповідача, вбачається, що відповідач не заперечує про того, що пільговий стаж роботи ОСОБА_1 за Списком №2 становить 10 років 09 місяці 2 дні, страховий стаж становить 29 років 06 місяців 22 дні.
Так, із наявного у матеріалах справи паспорту позивача вбачається, що датою її народження є ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто станом на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії позивачу виповнилось 50 років.
При цьому доводи апеляційної скарги про те, що для наявності права на пенсію необхідно мати, в тому числі, вік та достатній пільговий стаж станом на дату набрання чинності Законом України від 03.10.2017 № 2148-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», що підвищив вік виходу на пенсію (11 жовтня 2017 року), не заслуговують на увагу.
Так, в рішенні Верховного Суду від 21 квітня 2021 року в справі №360/3611/20 чітко визначено обставини зразкової справи, які обумовлюють типове застосування норм матеріального права, в тому числі:
а) позивач - особа, яка:
звернулась до Пенсійного фонду за призначенням пенсії після 23.01.2020 з підстав, визначених статтею 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення»;
на момент звернення досягла: чоловіки - 55 років, жінки - 50 років;
набула стаж роботи, визначений статтею 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (п.120).
Отже, визначальним є відповідність позивача умовам призначення пільгової пенсії на момент звернення до Пенсійного фонду за призначенням пенсії.
Про це свідчить і мотивувальна частина постанови від 3 листопада 2021 року в цій справі, де Велика Палата Верховного Суду також не погодилась з посиланням пенсійного органу на абзац другий пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, відповідно до якого положення Закону № 1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом № 2148-VІІІ мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. На думку скаржника, це положення свідчить про обмеження сфери застосування Закону № 1788-ХІІ відносинами, про які йдеться в цьому пункті. Велика Палата Верховного Суду вважає, що якби таким був намір законодавця, то він мав би виключити із Закону № 1788-ХІІ всі інші положення, чого зроблено не було.
Більш того, доводи про те, що рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 впливає на право призначення пенсії на пільгових умовах, яке виникло до 11.10.2017, вже були предметом розгляду касаційної інстанції та були відхилені в постановах Верховного Суду від 17 грудня 2021 року в справі № 160/9272/20 та від 12 вересня 2022 року в справі № 620/2852/20.
Враховуючи той факт, що позивачкою досягнуто віку, який надає право для призначення пільгової пенсії, на момент звернення до пенсійного органу вона має достатній страховий та пільговий стаж, суд доходить висновку, що позивачка має право на пенсію за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку за Списком № 2 згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII, а отже рішення відповідача від 11.08.2022 про відмову в призначені пенсії є протиправним, тому підлягає скасуванню.
Правові висновки аналогічного змісту, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рішенні від 21.04.2021 у зразковій справі № 360/3611/20.
З практики Європейського суду вбачається наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.
Слід зазначити, що повноваження державних органів не є дискреційними у даному випадку, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення (Постанова Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі 826/4418/14).
Відповідно до частини 4 статті 245 КАС України суд може зобов`язати відповідача – суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Дана правова позиція узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 по справі № 360/3611/20 щодо розгляду зразкової справу за позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, яке є правонаступником Управління ПФУ в Попаснянському районі Луганської області, про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання призначити пенсію, за апеляційною скаргою управління ПФУ на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.04.2021.
Обираючи спосіб захисту, зважаючи на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, колегія суддів також вважає правильним висновок місцевого суду про задоволення позову шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача рішення № 056650005525 від 11.08.2022 про відмову в призначенні пенсії; зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 на підставі пункту «б» статті 13 закону № 1788-XII в редакції, яка діяла до ухвалення Закону № 213-VІІІ, з 26.04.2021, з урахуванням висновків суду.
Відтак, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд прийняв рішення з дотриманням як матеріального, так і процесуального права, а позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду. 
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
                                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2022 року в справі № 200/4585/22 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 21 березня 2023 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів                                                                       І. В. Сіваченко
                                                                                           А. А. Блохін
                                                                                           Т. Г. Гаврищук