П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/5870/22 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Дончик В.В.  
Суддя-доповідач -  Гонтарук В. М.   
26 грудня 2022 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Гонтарука В. М. 
суддів:  Полотнянка Ю.П.  Смілянця Е. С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2022 року (ухвалене в м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної  військової адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в липні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної  військової адміністрації, в якому просила суд:
-визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної військової адміністрації щодо відмови у наданні статусу члена сім`ї загиблого та видачі відповідного посвідчення – “Посвідчення члена сім`ї загиблого”;
-зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної військової адміністрації надати статус члена сім`ї загиблого (померлого) відповідно до ст. 10 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, та видати відповідне посвідчення – “Посвідчення члена сім`ї загиблого”.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій  апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарг апелянт зазначає, що суд першої інстанції в описовій частині оскаржуваного рішення вказав, що смерть сини позивача ОСОБА_2 не пов`язана із захистом Батьківщини, разом з тим не взяв до уваги, що в абз. 1 п. 1 ст. 10 Закону України “Про статус ветеранів війни належать сім`ї осіб, …які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків).
Враховуючи, що син позивача загинув внаслідок катастрофи літака АН-26Ш 25.09.2020 під час виконання обов`язків військової служби, що підтверджується витягом з протоколу засідання 12 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців (протокол №459 від 15.10.2020), апелянт вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Відповідач своїм правом передбаченим ст.ст. 300, 304 КАС України, не скористався та не подав відзив на апеляційну скаргу.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.10.2022 року для розгляду даної справи визначено склад колегії суддів: суддя-доповідач Драчук Т.О., судді Смілянець Е.С., Полотнянко Ю.П.
Ухвалами Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2022 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.12.2022 року було задоволено відвід ОСОБА_3 та  здійснено повторний автоматизований розподіл справи.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.12.2022 року для розгляду даної справи визначено суддю-доповідача : Гонтарука В.М.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що позивач є матір`ю ОСОБА_2 - курсанта четвертого курсу льотного факультету, солдат Харківського національного університету Повітряних сил імені І. Кожедуба, який загинув в результаті авіакатастрофи 25.09.2020, згідно посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби серії НОМЕР_1 ,
02.12.2020 року позивач звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Оратівської районної державної адміністрації із заявою про встановлення їй статусу члена сім`ї загиблого (померлого) та видачі відповідного посвідчення - "Посвідчення члена сім`ї загиблого".
Листом №18 від 15.01.2021 року позивачу відмовлено у встановленні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, оскільки причина смерті сина позивача не пов`язана із захистом Батьківщини.
16.01.2021 року розпорядженням голови Оратівської районної державної адміністрації Вінницької області №7 "Про реорганізацію структурних підрозділів Оратівської районної державної адміністрації" припинено Управління праці та соціального захисту населення Оратівської районної державної адміністрації шляхом приєднання до Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації.
28.04.2021 року позивач звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації із заявою про встановлення їй статусу члена сім`ї загиблого (померлого) та видачі відповідного посвідчення.
Листом №2951 від 14.05.2021 року позивачу відмовлено у встановленні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, оскільки причина смерті сина позивача не пов`язана із захистом Батьківщини.
01.07.2022 року позивач звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної військової адміністрації із заявою про встановлення їй статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та видачі відповідного посвідчення.
Листом №3657 від 06.07.2022 року позивачу відмовлено у встановленні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни і роз`яснено, що згідно чинного законодавства позивач має право на отримання статусу члена сім`ї загиблого військовослужбовця та рекомендовано звернутись до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для встановлення такого статусу.
Позивач, не погоджуючись з діями відповідача, звернулась з адміністративним позовом до суду.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що спірним в межах спірних правовідносин є встановлення факту настання смерті в наслідок виконання обов`язків військової служби в контексті статті 4 Закону України №3551-ХІІ (під час воєнних дій), оскільки в іншому випадку особа не може вважатись ветераном війни.
Враховуючи, що ОСОБА_2 , син позивача, не мав за життя статусу ветерана війни, загинув в мирний час, не приймав участь у захисті Батьківщини, не перебував на фронті чи в районі воєнних дій, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для встановлення позивачу, як матері ОСОБА_2 , статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Спеціальним законом, який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них є  Закон України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” від 22.10.1993 №3551-XII  (далі також -  Закон №3551, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Колегія суддів зазначає, що Розділ ІІ Закону №3551 визначає поняття в зміст статусу ветеранів війни та осіб, на яких поширюється чинність цього закону.
Так, згідно положень статті 4  Закону №3551  ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.
Статтею 5 Закону №3551 визначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Колегія суддів зазначає, що ст. 6 та ст. 7 Закону №3551 визначено осіб, які належать до учасників бойових дій та осіб, які належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни відповідно.
Пунктом 1 статті 10 Закону №3551-XII встановлено, що до сімей загиблих (померлих) ветеранів війни належать сім`ї осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби (у тому числі на території інших держав) під час воєнних дій та конфліктів.
сім`ї військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу, які призивалися на збори військовозобов`язаних Міністерства оборони, органів внутрішніх справ і державної безпеки колишнього Союзу РСР і загинули (померли) під час виконання завдань по охороні громадського порядку при надзвичайних ситуаціях, пов`язаних з антигромадськими проявами; 
сім`ї загиблих під час Другої світової війни осіб із числа особового складу груп самозахисту об`єктових та аварійних команд місцевої протиповітряної оборони, а також сім`ї загиблих внаслідок бойових дій працівників госпіталів, лікарень та інших медичних закладів; 
сім`ї осіб, які загинули або померли внаслідок поранень, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у Революції Гідності, а також сім`ї осіб, яким посмертно присвоєно звання Герой України за громадянську мужність, патріотизм, героїчне відстоювання конституційних засад демократії, прав і свобод людини, самовіддане служіння Українському народові, виявлені під час Революції Гідності. 
Дія абзацу четвертого цього пункту не поширюється на сім`ї працівників міліції, осіб, які проходили службу в правоохоронних органах спеціального призначення, військовослужбовців внутрішніх військ, Збройних Сил України та інших військових формувань, які загинули або померли внаслідок поранень, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних при виконанні службових обов`язків, пов`язаних з подіями Революції Гідності. 
До членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, зазначених у цій статті, належать: 
батьки; 
один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; 
діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття; 
діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти; утриманці загиблого (померлого), яким у зв`язку з цим виплачується пенсія.
Ветеранам війни вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Порядок виготовлення та видачі посвідчень і знаків встановлюється Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами, в яких бере участь Україна (частина 1 статті 18 Закону №3551-XII в редакції Закону до набрання чинності Законом України № 2121-IX від 15.03.2022).
Згідно вимог п. 1 ч. 4 ст. 24 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, зокрема, на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);
Так, правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни визначені Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, що затверджене постановою Кабінету міністрів України від 12.05.1994 року №302.
Пунктом 4 цього Положення визначено, що особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (стаття 10 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом "Посвідчення члена сім`ї загиблого".
Згідно абз. 2 п 7 Положення "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім`ї загиблого" видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад за місцем реєстрації громадянина.
Згідно з пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №20-РП/04 ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. 
Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, п. 21 якого визначає порядок встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень, контузії, травм, каліцтв) у військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, які призвані на збори, та колишніх військовослужбовців зі службою у Збройних Силах України.
Відповідно до підпункту "а" пункту 21.5 пункту 21 вказаного Положення Постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях: а) "Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини” - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане під час захисту Батьківщини або виконання обов`язків військової служби під час служби у складі діючої армії і флоту у роки Громадянської війни, Великої Вітчизняної війни та війни з Японією (Другої світової війни), участі у бойових діях з розмінування боєприпасів часів Великої Вітчизняної війни (Другої світової війни), при безпосередній охороні державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні у складі прикордонного наряду, екіпажу корабля (катера), екіпажу літака (вертольота) або під час проведення оперативно-розшукових заходів, або здійснення самостійно чи в складі підрозділу відбиття збройного нападу чи вторгнення на територію України військових груп і злочинних угруповань, а також під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
При цьому, відповідно до підпункту "б" пункту 21.5 пункту 21 цього Положення визначено формулювання постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, - “Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби”, - якщо поранення (контузія, травма, каліцтво) одержане тим, хто пройшов медичний огляд (крім випадків протиправного діяння), у разі фактичного виконання службових обов`язків під час проходження військової служби в частинах, які не входили до складу діючої армії.
З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_2 , син позивача, був курсантом четвертого курсу льотного факультету, солдатом Харківського національного університету Повітряних сил імені І. Кожедуба, призваний на військову службу 26.07.2016.
Згідно витягу з протоколу засідання 12 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців протокол №459 від 15.10.2020 року, травма  (нещасний випадок, пов`язаний з аварією повітряного транспортного засобу) та причина смерті ОСОБА_2 пов`язані з виконанням обов`язків військової служби.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що абз. 1 п. 1 ст. 10 №3551-XII, на її думку, до сімей загиблих (померлих) ветеранів війни належать сім`ї осіб, які загинули або померли внаслідок виконання інших обов`язків військової служби. Враховуючи, що син позивача загинув внаслідок катастрофи літака АН-26Ш 25.09.2020 під час виконання обов`язків військової служби, що підтверджується витягом з протоколу засідання 12 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців (протокол №459 від 15.10.2020), апелянт вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Разом з тим, аналізуючи положення законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин ( оскаржувана відмова управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної військової адміністрації від 06.07.2022 №3657), колегія суддів зазначає, що позивач помилково вважає, що визначальним є фактом є  загибель або смерть особи внаслідок виконання службових обов`язків.
Позивачем не враховано, що абз. 1 п. 1 ст. 10 Закону №3551-XII встановлює, що до сімей загиблих (померлих) ветеранів війни належать сім`ї осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби (у тому числі на території інших держав) під час воєнних дій та конфліктів.
Тобто, вказана стаття визначає чіткий перелік осіб (ветерани війни, особи, які належать до учасників бойових дій та особи, які належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни) та умови, які є обов`язковими для застосування вказаних положень, а саме загибель або смерть осіб під час воєнних дій та конфліктів.
Однак, син позивача ОСОБА_2 загинув у мирний час, не приймав участі у захисті Батьківщини та не перебував в районні проведення воєнних дій.
В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про  причинний зв`язок смерті ОСОБА_2 із захистом Батьківщини.
Крім того, враховуючи встановлені матеріали справи, відсутні підстави вважати, що син позивача, ОСОБА_2 мав статус особи, визначеної ст. 4-7 Закону №3551-XII.
Також, колегія суддів критично оцінює аргументи позивача щодо видачі “Посвідчення члена сім`ї загиблого” з тих підстав, що іншим батькам курсантів, які загинули під час нещасного випадку, що стався внаслідок катастрофи літака АН-26Ш 25.09.2020, видали відповідні посвідчення , оскільки вказані обставини не можуть слугувати підставою для задоволення позовних вимог.
Таким чином, надаючи оцінку викладеному, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо відмови в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315,  316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.    
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2022 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 	 	Гонтарук В. М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Полотнянко Ю.П.    Смілянець Е. С.