Справа № 464/2971/22                         Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н.Л. 
Провадження № 22-ц/811/3136/22                 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

       16 січня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

               головуючого – судді Цяцяка Р.П., 
               суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,
за участю секретаря Цьони С.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 04 листопада 2022 року,
В С Т А Н О В И В:

У липні 2022 року Львівський міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення зі згаданого відповідача на користь позивача виплаченої допомоги по безробіттю в сумі 23 953 грн. 22 коп за період з 21.04.2020 року по 15.01.2021 року. 
Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що17.04.2020 року відповідач в пошуках роботи звернувся до Львівського міського центру зайнятості і з 21.04.2020 року йому було надано статус безробітного та призначено допомогу з безробіття, яку він отримував з 21.04.2020 року по 15.01.2021 року. Однак, позивачем було встановлено, що відповідач, отримав статус безробітного перебуваючи у цивільно-правових відносинах з ТОВ «ОВБ АЛФІНАНЦ УКРАЇНА» на підставі укладеного між ними 15.05.2018 року Субагентського договору про виконання за винагороду юридичних, організаційних та інших дій в укладанні договору страхування, який було розірвано лише 07.11.2020 року. Нарахування коштів йому проводилися згідно актів виконаних робіт від 16.07.2018 року та від 18.01.2019 року, однак виплати по акту від 18.01.2019 року не було, оскільки ТОВ «ОВБ АЛФІНАНЦ УКРАЇНА» не отримало від відповідача належним чином оформленого акту виконаних робіт для оплати. В результаті того, що відповідач не повідомив позивача про факт наявності Субагентського договору від 15.05.2018 року, то він безпідставно перебував на обліку, як безробітний, та отримав допомогу з безробіття за період з 21.04.2020 року по 15.01.2021 року у сумі 23 953 грн. 22 коп., які і є предметом позовних вимог, оскільки добровільно на вимогу центру зайнятості відповідач цих коштів не повернув (а.с. 1-5).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського міського центру зайнятості 23 953 грн. 22 коп. в якості повернення допомоги по безробіттю та 2 481 грн. судових витрат (а.с. 57-58).

Дане рішення оскаржив відповідач.
Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, та на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Вважає, «що прийняття до уваги лише факту існування договору, який жодним чином не виконувався протягом тривалого часу, не впливав на (відповідача) фінансовий стан та про існування якого на момент подання заяви про взяття (відповідача) на облік як безробітного (відповідач) не згадав, є лише формальною підставою для обмеження (відповідача) права на соціальні гарантії».

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 14 грудня 2022 року відкрито апеляційне провадження за вищезгаданою апеляційною скаргою та ухвалено розгляд справи у відповідності до частини 1 статті 369 ЦПК України проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що: 
-        цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);
-        суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);
-        обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);
-        доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);
-        належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77).

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається (не заперечується) обома сторонами спору (а, відтак, не підлягає доказуванню) те, що: 
-15.05.2018 року відповідач ОСОБА_1 уклав з ТОВ «ОВБ АЛФІНАНЦ УКРАЇНА» Субагентський договір про виконання за винагороду юридичних, організаційних та інших дій в укладанні договору страхування (а.с. 12-15), який було розірвано 07.11.2020 року;
-17.04.2020 року відповідач ОСОБА_1 подав до Львівського міського центру зайнятості Заяву про надання йому статусу безробітного, якою (зокрема) він інформує згаданий центр про те, що він не відноситься до зайнятого населення «та через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно» та стверджує, що «з правами та обов`язками безробітного ознайомлений та несе відповідальність за достовірність даних та відомостей» (а.с. 7);
-21.04.2020 року відповідачу ОСОБА_1 було надано статус безробітного (а.с. 22) і за період з 21.04.2020 року по 15.01.2021 року він отримав допомогу по безробіттю на загальну суму 23 953 грн. 22 коп.

Частиною 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.
Безспірним є те, що наявність чинного цивільно-правового договору, предметом якого є надання послуг та виконання робіт за винагороду, є тією обставиною, що виключає надання допомоги по безробіттю: як вбачається з Відзиву на позовну заяву та доводів апеляційної скарги, наведене відповідачем (апелянтом) і не заперечується.
Відтак, ОСОБА_1 зобов`язаний був повідомити позивача про наявність укладеного з ним Субагентського договору, оскільки за наявності цього договору (станом на квітень 2020 року – ще не розірваного) він не підлягав взяттю на облік, як безробітний, з 21.04.2020 року.
За вищенаведених обставин в їх сукупності суд прийшов до вірного висновку про те, що та обставина, що відповідач не повідомив центр зайнятості про наявність укладеного з ним Субагентського договору, свідчить про невиконання ним своїх обов`язків та відповідно до частини 3 статті 36 Закону України«Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» є підставою для стягнення суми виплаченого матеріального забезпечення та вартості соціальних послуг. При цьому чинне законодавство не містить винятків з наведеного правила на той випадок, що особа просто «не згадала» (як зазначено у апеляційній скарзі) про наявність чинної цивільно-правової угоди, яку вона уклала про надання нею послуг та виконання робіт за винагороду. 
За вищенаведених обставин в їх сукупності у суду першої інстанції були відсутніми правові підстави для відмови Львівському міському центру зайнятості у задоволенні заявлених ним позовних вимог.
Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, яка не спростовує висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, що судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають.
Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).
Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2022 року - 2 481, 00 грн.
Предметом позову у цій справі є майнова вимога про стягнення з відповідача 23 953 грн. 22 коп. допомоги з безробіття.
Відтак, ціна позову у цій справі складає 23 953 грн. 22 коп., яка станом на 01 січня 2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481, 00 грн. х 100 = 248 100, 00 грн).
Урахувавши, що ціна позову у цій справі становить 23 953 грн. 22 коп., судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384, 389 частина 3 пункт 2 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 04 листопада 2022 року- без змін.

Постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 16 січня 2023 року.

       Головуючий:                                                Цяцяк Р.П.

       Судді:                                                                Ванівський О.М.

                                                                       Шеремета Н.О.