ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року	  м. Одеса	Справа № 916/10/18	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Богацької Н.С.
суддів: Таран С.В., Савицького Я.Ф.

секретар судового засідання: Кияшко Р.О.

за участю представників учасників справи:
від Фонду державного майна України – Кравченко Ю.В.,
від ПП «Готельний комплекс «Курорт Еліт» - Вінчковський В.А.,
від Затоківської селищної ради – не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства «Готельний комплекс «Курорт Еліт»
на рішення Господарського суду Одеської області від 05.10.2022, ухвалене суддею Бездолею Д.О., м. Одеса, повний текст складено 17.10.2022
у справі № 916/10/18
за позовом: Фонду державного майна України 
до відповідачів: 
1. Приватного підприємства «Готельний комплекс «Курорт Еліт» 
2. Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області 
про визнання незаконним рішення та визнання недійсним договору
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2017 року Фонд державного майна України (далі Фонд) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Приватного підприємства «Готельний комплекс «Курорт Еліт» (далі ПП «Готельний комплекс «Курорт Еліт») та Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області (далі Затоківська селищна рада), в якому просив суд:
-  визнати незаконним рішення Затоківської селищної ради від 02.06.2017 № 357 «Про продаж ПП «Готельний комплекс «Курорт Еліт» земельної ділянки несільськогосподарського призначення (кадастровий номер 5110300000:02:019:0157) площею 0,6914 га, за адресою: вул. Лазурна, 19, Сонячний район, смт. Затока, м. Білгород-Дністровський Одеської області, що перебуває в постійному користуванні ПП «Готельний комплекс «Курорт Еліт» для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення»;
- визнати недійсним укладений між відповідачами договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 08.06.2017 № 1367.

Позов мотивований  тим, що державі в особі Фонду на праві власності належить майно бази відпочинку «Зорі Тирасполю». Це підтверджено наказом Фонду від 18.10.2004 № 2176 «Про правовий статус майна бази відпочинку «Зорі Тирасполю»» та встановлено рішеннями судів у справі № 916/2773/15. Посилаючись на принцип цілісності об`єкта нерухомого майна із земельною ділянкою, Фонд зазначає, що земельна ділянка, на якій розташована вказана база відпочинку, також є державною власністю. Проте, Затоківська селищна рада, не маючи відповідних на те повноважень, незаконно передала у власність ПП «Готельний комплекс «Курорт Еліт» земельну ділянку державної власності, а тому оскаржуване рішення Затоківської селищної ради підлягає визнанню незаконним, а укладений між відповідача на його виконання договір купівлі-продажу – недійсним.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 26.02.2021, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.06.2021, позов Фонду задоволено повністю.
Постановою Верховного Суду від 06.10.2021 вказані судові рішення скасовані, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
Суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суди першої та апеляційної інстанції належним чином не з`ясували наявність у держави в особі Фонду певного права на спірну земельну ділянку або на розташоване на ній нерухоме майно, на захист якого подано позов у даній справі, а також не з`ясували ефективність захисту такого права у визначений Фондом спосіб.
Зокрема, Касаційний господарський суд зазначив, що:
- суди не надали належної правової оцінки обставинам щодо наявності чи відсутності у держави в особі Фонду, на момент ухвалення судового рішення про задоволення позову, відповідних прав на спірне майно, на захист яких подано цей позов. Зокрема, встановивши обставини щодо передання 18.09.2018 Регіональним відділенням Фонду відповідного майна до статутного капіталу ТОВ «База відпочинку «Зорі Тирасполя» та реєстрації права власності на нього за вказаним товариством, суди не здійснили правової оцінки цих обставин та їх правового значення у контексті спірних у справі правовідносин та позовних вимог, заявлених для захисту конкретних прав держави в особі Фонду;
- суди належним чином не з`ясували всі необхідні обставини, які б могли бути достатніми підставами для висновку про наявність чи відсутність правових підстав для задоволення заявлених Фондом позовних вимог;
- суди належним чином не з`ясували, на захист якого конкретно права держави в особі Фонду, зокрема, щодо спірної земельної ділянки або розташованого на ній майна, спрямований відповідний позов, а відтак чи призведе задоволення зазначених вимог до відновлення таких прав;
- суди не дослідили, чи є визнання незаконним спірного рішення та визнання недійсним спірного договору достатнім та необхідним для відновлення відповідних прав держави, на захист яких поданий позов у справі, що розглядається, з урахуванням, зокрема, принципу процесуальної економії та повноти судового захисту, або ж такий захист потребуватиме звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту;
- суди обмежились посиланням на висновок у справі № 916/2773/15 щодо належності державі в особі Фонду бази відпочинку «Зорі Тирасполя» та безпосередньо не досліджували обставини щодо того, на які саме будівлі та споруди зазначеної бази, що можуть бути віднесені до об`єктів нерухомого майна, розташованих на спірній земельній ділянці, виникло та існує право власності держави. При цьому, зокрема, суди не зазначили про встановлення обставин щодо переліку такого майна в судових рішеннях у справі №916/2773/15, які не були спростовані Затоківською селищною радою, як особою, що не брала участі у зазначеній справі.

За результатом нового розгляду справи, рішенням Господарського суду Одеської області від 05.10.2022 у справі № 916/10/18 позов Фонду задоволено повністю.
Місцевий господарський суд дійшов наступних висновків:
Відповідно до вимог Закону України «Про підприємства, установи, організації союзного підпорядкування, що розташовані на території України» від 10.09.1991 № 1540-XII, постанови Верховної Ради УРСР від 06.06.1991 № 1165-ХІІ «Про перехід у юрисдикцію Української РСР державних підприємств і організацій союзного підпорядкування, розташованих на території республіки», Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Молдова про взаємне визнання прав та регулювання відносин власності від 11.08.1994 майно бази відпочинку «Зорі Тирасполя» на момент прийняття Затоківською селищною радою спірного рішення та укладення між відповідачами спірного договору перебувало у власності держави. 
Вказана обставина була встановлена відносно Фонду у рішеннях судів у справі №916/2773/15 та затверджена висновками Фонду у наказі від 18.10.2004 №2176, який є чинним. 
Встановлені судовими рішеннями у справі № 916/2773/15 обставини відносно Фонду відповідачами в межах цієї справи не спростовані належними та допустимими доказами, а тому ці обставини (зокрема, що база відпочинку «Зорі Тирасполя» належала до майна союзного підпорядкування та в силу Закону є державною власністю України) у даній справі мають преюдиційне значення та не потребують доказування.
З урахуванням загального принципу цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою та в силу вимог законодавства України, з моменту набуття державою Україна права власності на нерухоме майно бази відпочинку «Зорі Тирасполю», держава є одночасно власником земельної ділянки, на якій це майно розміщено. 
Обставина щодо зайняття базою відпочинку площі земельної ділянки у розмірі 0,6914 га також встановлена рішеннями судів у справі №916/2773/15 та у висновках експертів, які досліджувались судом в межах цієї справи. 
На спростування цих обставин та на підтвердження зайняття нерухомим майном бази відпочинку «Зорі Тирасполя» іншої площі земельної ділянки сторонами належних та допустимих доказів не подано.
Оскільки нерухоме майно бази відпочинку «Зорі Тирасполя» на час прийняття Затоківською селищною радою оспорюваного рішення перебувало в державній власності, а в матеріалах справи відсутні докази передачі цієї земельної ділянки з державної до комунальної власності, суд дійшов висновку, що Затоківська селищна рада не мала права розпоряджатись даною земельною ділянкою, відповідно її рішення суперечить закону та порушує права власника цієї земельної ділянки – держави. 
Фактичне знищення об`єктів нерухомого майна бази відпочинку «Зорі Тирасполя» не свідчить про автоматичне вибуття із власності держави земельної ділянки, яка, як об`єкт цивільних прав, не перестала існувати.
Крім того, відповідно до спірного рішення земельна ділянка була передана ПП «Готельний комплекс «Курорт Еліт» на безконкурентному ринку для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення. 
В матеріалах справи відсутні докази, зокрема, щодо розташування на спірній земельній ділянці об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності ПП «Готельний комплекс «Курорт Еліт» тощо;
Щодо порушеного права позивача з огляду на передачу його регіональним відділенням у статутний капітал ТОВ «База відпочинку «Зорі Тирасполя» як державної частки у розмірі 51% конструкцій будівель та споруд колишньої бази відпочинку «Зорі Тирасполя», суд зазначив, що за актом приймання-передачі від 18.09.2018 № 01 було передано не будівлі та споруди, а конструкції будівель та споруд бази відпочинку, які представляють з себе, наприклад, окремі елементи фундаменту, стін, перегородок, перекриття тощо. Ці обставини також підтверджені і висновками експертів, які досліджені судом в межах цієї справи. 
Таким чином, позивачем до статутного капіталу ТОВ «База відпочинку «Зорі Тирасполя» за актом від 18.09.2018 № 01 були передані не будівлі та споруди, а їх конструкції (залишки після руйнації). 
Вказане свідчить про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України, а отже і про відсутність доказів вибуття із власності держави та набуття ТОВ «База відпочинку «Зорі Тирасполя» права власності на спірну земельну ділянку. 
Це також підтверджується тим, що за вищевказаним актом регіональне відділення Фонду передало до статутного капіталу ТОВ «База відпочинку «Зорі Тирасполя» конструкції будівель та споруд бази відпочинку без урахування прав на земельну ділянку, між цим, згідно даних реєстру, база відпочинку «Зорі Тирасполя» відноситься до державної форми власності і станом на цей час.
Вирішуючи питання щодо ефективності обраного позивачем способу захисту, суд виходив з того, що станом на час вирішення спору в Реєстрі відсутності відомості щодо проведення державної реєстрації прав ПП «Готельний комплекс «Курорт Еліт» на спірну земельну ділянку, а отже виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння, у спірних правовідносинах обраний позивачем спосіб захисту прав шляхом заявлення вимог про усунення порушень його прав на землю цілком відповідає вимогам ст. 16 ЦК України та ст. 152 ЗК України. Крім того, при визначенні ефективності судового захисту, суд керується встановленими за наявними у справі доказами обставинами та відсутності підстав передбачати виникнення в подальшому додаткових обставин, які можуть вплинути на ефективність судового захисту або презюмувати недобросовісну поведінку учасників спірних правовідносин.

Не погодившись з рішенням суду, ПП «Готельний комплекс «Курорт Еліт» подало на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову Фонду відмовити повністю.
В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги зазначено наступне:
1) Виходячи з обставин даної справи, Фондом обрано неналежний спосіб захисту права.
Заявлені позивачем вимоги не здатні поновити майнову сферу позивача, і в кінцевому результаті не передбачають введення Фонду у володіння спірною земельною ділянкою та здійснення інших правомочностей власника.
Належним було б звернення до суду з вимогами про витребування майна із чужого незаконного володіння, тобто з віндикаційним позовом, метою якого є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений.
Обрання ж позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.
2) Зазначаючи про ефективність обраного позивачем способу захисту, суд першої інстанції помилково послався на правову позицію Великої палати Верховного Суду, яка викладені у постанові від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц;
Суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2019 у справі № 910/8756/19, яким поновлено право власності ПП «Готельний комплекс «Курорт Еліт» на спірну земельну ділянку.
В реєстрі відсутні відомості щодо проведення державної реєстрації прав на спірну земельну ділянку за позивачем, а отже, виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння, позивач не є володіючим власником земельної ділянки, що виключає можливість задоволення його негаторного позову.
3) Верховним судом в межах даної справи фактично спростована можливість прийняття рішення судів у справі № 916/2773/15 в якості доказу, який має преюдиціальне значення, зокрема, в частині існування права державної власності на майно бази відпочинку згідно зазначеного переліку, оскільки будівництво на спірній базі відбувалось як у 1979-1981 роках, так і у 2000 році, а тому у Фонду могло виникнути право на будівлі та споруди бази відпочинку, які були побудовані до 1991 року.
4) Матеріалами даної справи підтверджено, що майна бази відпочинку взагалі не існує у зв`язку з його фактичним знищенням.
З огляду на відсутність майна на спірній земельній ділянці, неможливо встановити і розмір цієї земельної ділянки, яка б могла перейти до держави в порядку статті 120 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України.
Будівлі і споруди бази відпочинку, що побудовані до 1991 року, у своїй сукупності не утворюють той перелік майна, який відображений у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Таким чином, площа земельної ділянки, на яку міг би претендувати Фонд, повинна бути значно меншою.
У зв`язку з набуттям Фондом права власності на майно бази відпочинку, він набув цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку, а не само право власності  на землю.
5) 18.09.2018 між Регіональним відділенням Фонду та ТОВ «База відпочинку «Зорі Тирасполю» складено Акт № 01 приймання-передачі частки, що належить державі, відповідно до якого Регіональним відділенням Фонду було передано об`єкти нерухомого майна, як державну частку, у розмірі 51% до статутного капіталу ТОВ «База відпочинку «Зорі Тирасполю».
Передача майна до статутного капіталу господарського товариства є однією із форм відчуження майна.
Отже станом на даний час позивач не є власником майна бази відпочинку «Зорі Тирасполю», яке знаходилось на земельній ділянці, що виступала предметом спірного договору купівлі-продажу.
Тобто Фонд, втративши статус власника майна бази відпочинку, втратив і статус особи, чиї права та законні інтереси могли б бути порушені.
Справжнім волевиявленням позивача в особі його регіонального відділення була передача до статутного капіталу ТОВ «База відпочинку «Зорі Тирасполю» саме будівель та споруд бази відпочинку, як об`єктів нерухомості, що додаткового підтверджується подальшою перереєстрацією права власності з Фонду на ТОВ «База відпочинку «Зорі Тирасполю» на так об`єкти.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи визначено судову колегію у складі головуючого судді Богацької Н.С., суддів Таран С.В., Савицького Я.Ф.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.12.2022 за апеляційною скаргою ПП «Готельний комплекс «Курорт Еліт» на рішення Господарського суду Одеської області від 05.10.2022 у справі № 916/10/18 відкрито апеляційне провадження, встановлено іншим учасникам справи строк до 30.12.2022 для подання відзиву на апеляційну скаргу, роз`яснено про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, призначено справу № 916/10/18 до розгляду на 31.01.2023 о 14:30 год.
05.01.2023 від Фонду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про її безпідставність та необґрунтованість, а також про те, що скаржником не спростовані висновки суду першої інстанції.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.01.2022 учасників даної справи повідомлено, що розгляд апеляційної карги відбудеться 31.01.2023 о 12:45 год.
В судове засідання 31.01.2023 з`явились представники Фонду та ПП «Готельний комплекс «Курорт Еліт», надали пояснення по суті спору. Представник Затоківської селищної ради в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
В судовому засіданні 31.01.2023 оголошено перерву до 28.02.2023 о 13:00 год., про що постановлено протокольну ухвалу.  
Ухвалою ПІвденно-західного апеляційного господарського суду від 31.01.2023 постановлено розглянути апеляційну скаргу ПП «Готельний комплекс «Курорт Еліт» на рішення Господарського суду Одеської області від 05.10.2022 у справі № 916/10/18 поза межами строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України, у розумний строк; повідомлено Затоківську селищну раду, що судове засідання з розгляду апеляційної скарги відбудеться 28.02.2023 о 13:00 год.
В судове засідання 28.02.2023 з`явились представники Фонду та ПП «Готельний комплекс «Курорт Еліт».
Представник ПП «Готельний комплекс «Курорт Еліт» просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 05.10.2022 у справі № 916/10/18, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Представник Фонду заперечував проти доводів та вимог апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду - без змін.
Представник Затоківської селищної ради в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, фактичні обставини справи, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів даної справи, господарськими судами був вирішений спір у справі № 916/2773/15 за позовом Малого підприємства «Аліса» (далі МП «Аліса») до Фонду про визнання за МП «Аліса» права власності за набувальною давністю на нерухоме майно бази відпочинку «Зорі Тирасполя», яке розташоване за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, вул. Лазурна, 19, та складається з наступних будівель: їдальні літ. «А» загальною площею 581.1 кв. м; адміністративної будівлі літ. «Б» загальною площею 154.4 кв. м.; будівлі охорони літ. «В» загальною площею 18.6 кв. м.; умивальник-душові літ. «С» загальною площею 51.7 кв. м: будівлі літ. «Ж» загальною площею 91,4 кв. м; більярдної літ. «З» загальною площею 47.2 кв. м; складу літ. «Л» загальною площею 42.9 кв. м; будівлі літ. «О» загальною площею 22.1 кв. м: туалету літ. «Н» загальною площею 22,9 кв.м., які розташовані на земельній ділянці загальною площею 0.7499 га., а також про визнання за МП «Аліса» права власності за набувальною давністю на будівлі тимчасового характеру бази відпочинку «Зорі Тирасполя», яке розташоване за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський. смт. Затока, вул. Лазурна, 19, база відпочинку «Зорі Тирасполя», а саме: будиночок вагон, будиночок вагон, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок 2-містний. Будиночок 2-містний, Будиночок КСО-1 2ВЕР, Будиночок КСО-1 2ВЕР, Будиночок КСО-1 2ВЕР, Будиночок КСО-1 2ВЕР, Будиночок КСО-1 2ВЕР, Будиночок КСО-1 2ВЕР, Будиночок КСО-1 2ВЕР, Будиночок КСО-1 2ВЕР, Будиночок КСО-12ВЕР, Будиночок КСО-1 2ВЕР, Будиночок КСО-12ВЕР, Будиночок КСО-1 2ВЕР, Будиночок КСО-1 2ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 ВЕР, Будиночок КСО-1 2ВЕР, Будиночок КСО-1 2ВЕР, столова, підсобне приміщення, пральня, туалет, туалет, червоний куточок, умивальник, душові, склад-сарай, підвал, Будиночок КСО-1 1ВЕР, Будиночок КСО-1 1ВЕР, Будиночок КСО-1 1ВЕР, Будиночок КСО-1 1ВЕР, які розташовані на земельній ділянці загальною площею 0.7399 га.
За результатом розгляду вказаної справи, рішенням Господарського суду Одеської області від 17.12.2015 (а.с.17-21, т.1), залишеним без змін постановами Одеського апеляційного господарського суду від 24.02.2016 та Вищого господарського суду України від 13.04.2016, у задоволенні позову МП «Аліса» відмовлено повністю.
Вказаним рішенням судів були встановлені наступні обставини:
- рішенням Виконавчого комітету Затоківської селищної ради депутатів трудящих міста Білгород-Дністровського від 03.12.1979 Тираспольському монтажному управлінню Треста «Молделектромонтаж» (далі ТМУ Трест «Молделектромонтаж») було виділено земельну ділянку площею 6891 кв.м. строком до 01.10.1980, для використання під базу відпочинку;
- на вказаній земельній ділянці ТМУ Треста «Молделектромонтаж» було збудовано базу відпочинку, що підтверджується актами прийому виконаних робіт (Форма № 2) за січень та травень 1981 року, відповідно до яких були виконані наступні роботи та побудовані наступні будівлі і споруди: водозбірник, вигрібна яма, улаштування холодильного водопостачання їдальні, будівельна частина їдальні, електроосвітлення їдальні, технологічне обладнання їдальні, система електропостачання їдальні, улаштування каналізації їдальні, електричне оснащення підсобних приміщень, протипожежні комунікації, дороги та майданчики, склад-сарай, підвал, житлові будиночки, внутрішні електромережі;
- актом державної приймальної комісії від 20.07.1981 вказана база відпочинку була прийнята в експлуатацію. Відповідно до даного акту будівництво бази відпочинку здійснювалось власними силами ТМУ Треста «Молделектромонтаж» в період з травня 1979 року по лютий 1980 року, а збір та встановлення будиночків відбулось у 1981 році. В склад бази відпочинку увійшли наступні будівлі та споруди: їдальня, червоний куточок, підсобні приміщення, пральня, умивальник, вигрібна яма, водозбірник, душова;
- 25.07.1980 у зв`язку з введенням в експлуатацію в селі Затока бази відпочинку ТМУ Треста «Молделектромонтаж», начальник управління звернувся до голови селищної ради селища Затока з проханням надати дозвіл дати назву базі відпочинку «Зорі Тирасполя»;
- в липні 1980 року базі відпочинку «Зорі Тирасполя» було видано паспорт, відповідно до якого база відпочинку фактично мала 120 місць та знаходилась на земельній ділянці площею 6 891кв.м.;
- листом від 20.12.1983 №39-8616 Монтажспецбуд РСР звернувся до Ради Міністрів УРСР з проханням закріпити земельну ділянку за трестом «Молделектромонтаж» з метою створення умов для відпочинку працюючих, де було зазначено, що база відпочинку «Зорі Тирасполя» була збудована та введена в експлуатацію. Листом від 21.02.1984 №22-439/ заступником голови Ради Міністрів України УРСР погоджено її тимчасову експлуатацію;
- 16.09.1986 Виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради депутатів трудящих було надано дозвіл на проведення робіт на базі відпочинку «Зорі Тирасполя», а саме на проведення поточного ремонту, благоустрій та озеленення території бази, а також на проведення реконструкцій естради, металічного туалету;
- згідно з свідоцтвом про державну перереєстрацію №2233 «А» від 28.02.1994 ТМУ Треста «Молделектромонтаж» було перереєстроване на Державне підприємство ТМУ «Молделектромонтаж» за адресою: 278000, м. Тирасполь, вул. Монтажників, 2;
- 01.01.1998 між Затоківською селищною радою та Тираспольським електромонтажним управлінням (б/в «Зорі Тирасполя») був укладений договір оренди земельної ділянки загальною площею 12770 кв.м., строком на 1 рік, для обслуговування закладу відпочинку б/в «Зорі Тирасполя», який зареєстровано в книзі записів договорів на право довгострокового користування землею 18.02.1998 за №127;
- 28.12.1998 між Тираспольським електромонтажним управлінням (Орендодавець) та МП «Аліса» (Орендар) був укладений договір про передачу в оренду б/в «Зорі Тирасполя» в смт. Затока № 3;
- 28.04.2001 між Державним підприємством ТМУ «Молделектромонтаж» (Орендодавець) та МП «Аліса» (Орендар) був укладений договір оренди № 4 про передачу в оренду бази відпочинку «Зорі Тирасполя» в сел. Затока;
- 28.12.2000 Затоківська селищна рада прийняла рішення № 550, яким затвердила проект відведення земельної ділянки площею 0,7499 га під розміщення б/в «Зорі Тирасполя» та надала МП «Аліса» у тимчасове довгострокове користування на умовах оренди строком на 5 років земельну ділянку загальною площею 0,7499 га, в тому числі: під розміщення бази відпочинку «Зорі Тирасполя» - 0.6914 га, під розміщення парковки автотранспорту - площею 0,0585 га. в Сонячному курортному районі с.м.т. Затока. 
Також вирішено укласти із МП «Аліса» договір оренди вказаної земельної ділянки.
Рішенням №794 від 22.06.2001 Затоківська селищна рада внесла зміни в п. 2 рішення №550 від 28.12.2000 та виклала його в наступній редакції: «Надати МП «Аліса» у тимчасове довгострокове користування на умовах оренди терміном 10 років земельну ділянку загальною площею 0,7499 га, в тому числі: під розміщення бази відпочинку «Зорі Тирасполя» - 0.6914 га, під розміщення парковки автотранспорту - площею 0.0585 га. в Сонячному курортному районі с.м.т. Затока»;
- 22.08.2001 на підставі рішень Затоківської селищної ради № 550 від 28.12.200р. та №794 від 22.06.2001 між Затоківською селищною радою та МП «Аліса» був укладений договір оренди земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 3125;
- рішенням виконавчого комітету Затоківської селищної ради №569 від 16.11.2007 базі відпочинку «Зорі Тирасполя» була присвоєна юридична адреса: смт. Затока, вул. Лазурна, буд. 19;
- згідно з протоколом № 3 від 29.09.2011 Міністерство економіки МПР запропонувало МП «Аліса» використати першочергове право купівлі майна бази відпочинку «Зорі Тирасполя». МП «Аліса» 03.10.2011 уклало з Міністерством економіки ПМР договір купівлі-продажу №11-03 майна за кордоном, яке знаходиться на балансі ДУП Монтажне управління «Молделектромонтаж», що розташоване за адресою: Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, вул. Лазурна 19, база відпочинку «Зорі Тирасполя». Майно розташоване на земельній ділянці загальною площею 0,7499га;
- відповідно до проведеної КП «Білгород-Дністровське БТІ» інвентаризації, майно бази відпочинку «Зорі Тирасполя» за адресою: Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, вул. Лазурна 19, база відпочинку «Зорі Тирасполя», складається з наступного нерухомого майна, що підтверджується технічними паспортами, а саме: 1) їдальні літ. А, загальною площею 581.1 кв. м; 2) адміністративної будівлі літ. Б, загальною площею 154,4 кв. м.; 3) будівлі охорони літ. В, загальною площею 18.6 кв. м.; 4) умивальник-душові літ. Є, загальною площею 51.7 кв. м; 5) будівлі літ. Ж, загальною площею 91.4 кв. м; 6) більярдної літ. З, загальною площею 47,2 кв. м; 7) складу літ. Л, загальною площею 42,9 кв. м; 8) будівлі літ. О, загальною площею 22.1 кв. м; 9) туалету літ. Н, загальною площею 22.9 кв.м.;
- МП «Аліса» було відомо, що база відпочинку «Зорі Тирасполя», яка розташована за адресою; Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, вул. Лазурна. 19 є державною власністю України ще починаючи з 2007 року;
- згідно ст. 1 Закону України «Про підприємства, установи, організації союзного підпорядкування, що розташовані на території України» від 10.09.1991 №1540 XII майно та фінансові ресурси підприємств, установ, організацій та інших об`єктів союзного підпорядкування, розташованих на території України, є державною власністю України. Згідно зі ст. 1 Угоди від 11.08.1994 майно зазначеної бази відпочинку «Зорі Тирасполя» є державною власністю України.  Наказом Фонду державного майна України від 18.10.2004 № 2176 віднесено майно бази відпочинку «Зорі Тирасполя» до державної власності України;
- матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що Міністерство економіки ПМР було власником об`єкта купівлі-продажу, а отже, воно не мало повноважень щодо розпорядження майном бази відпочинку «Зорі Тирасполя», яке розташоване за адресою; Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, вул. Лазурна. 19, зокрема, щодо його продажу іншій особі.
З матеріалів даної справи вбачається, що 29.12.2015 між Затоківською селищною радою та ПП «Готельний комплекс «Курорт Еліт» укладено договір № 2330 (а.с.91-93 т.1), згідно з яким Затоківська селищна рада надала, а ПП «Готельний комплекс «Курорт Еліт» прийняло в оренду строком на 49 років земельну ділянку, площею 0,6914 га, категорія земель: землі рекреаційного призначення, вид використання земельної ділянки: для розміщення бази відпочинку, кадастровий номер 5110300000:02:019:0157, яка розташована за адресою: вул. Лазурна, 19, смт Затока, м. Білгород-Дністровський, Одеська обл.
В подальшому, 02.06.2017 Затоківською селищною радою прийняте рішення №357 «Про продаж ПП «Готельний комплекс «Курорт Еліт» земельної ділянки несільськогосподарського призначення (кадастровий номер 5110300000:02:019:0157) площею 0,6914 га за адресою: вул. Лазурна, 19, Сонячний район, смт. Затока, м. Білгород-Дністровський Одеської області, що перебуває в постійному користуванні ПП «Готельний комплекс «Курорт Еліт» для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення», яким:
- затверджено звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки, кадастровий номер 5110300000:02:019:0157, для визначення її ринкової вартості для продажу у власність на безконкурентному ринку відповідачу-1 для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення за адресою: вул. Лазурна, 19, Сонячний район, смт. Затока, м. Білгород-Дністровський Одеської області;
- затверджено ціну продажу цієї земельної ділянки;
- затверджено проект договору купівлі-продажу цієї земельної ділянки;
- вирішено продати ПП «Готельний комплекс «Курорт Еліт» земельну ділянку;
- зобов`язано ПП «Готельний комплекс «Курорт Еліт» до 01.08.2017 укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки, здійснити відповідні заходи щодо оформлення права на земельну ділянку відповідно до ст. 125, 126 ЗК України;
- зобов`язано секретаря Затоківської селищної ради довести дане рішення до відома виконавців та зацікавлених осіб;
- контроль за виконанням даного рішення покладено на постійну комісію з питань відносин, будівництва та екологічної безпеки.
Щодо зазначення у вказаному рішенні про право постійного користування ПП «Готельний комплекс «Курорт Еліт» земельною ділянкою учасники даної справи пояснили, що в цій частині допущена описка.
08.06.2017 безпосередньо між Затоківською селищною радою та ПП «Готельний комплекс «Курорт Еліт» укладено договір № 1367, згідно з яким Затоківська селищна рада на підставі спірного рішення продала, а ПП «Готельний комплекс «Курорт Еліт» купило земельну ділянку, розміщену на землях, що знаходяться у виданні відповідача-2, загальною площею 0,6914 га, забудованих земель, розміщену за адресою: вул. Лазурна, 19, смт. Затока, м. Білгород-Дністровський Одеської області, кадастровий номер 5110300000:02:019:0157.
Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.9-18, т.8):
- 04.06.2015 за територіальною громадою в особі Затоківської селищної ради зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5110300000:02:019:0157, площею 0,6914 га, за адресою: вул. Лазурна, 19, смт Затока, м. Білгород-Дністровський, Одеська обл., на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 № 5245 (право власності припинено 02.11.2018);
- 08.06.2017 право власності на цю земельну ділянку було зареєстровано за ПП «Готельний комплекс «Курорт Еліт» на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.06.2017 № 1367 (право власності скасовано 02.11.2018);
- 26.09.2018 право власності на дану земельну ділянку було зареєстровано за Фондом на підставі рішення судів у справі № 916/759/16 (право власності скасовано 31.10.2018);
- 02.11.2018 право власності на дану земельну ділянку було зареєстровано за позивачем на підставі рішення судів у справі № 916/759/16 (право власності припинено 23.10.2019).
Станом на час вирішення спору в суді першої інстанції, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були відсутні відомості про зареєстровані право власності, інше речове право, іпотеку, обтяжень щодо земельної ділянки, загальною площею 0,6914 га, за адресою: вул. Лазурна, 19, смт. Затока, м. Білгород-Дністровський Одеської області, кадастровий номер 5110300000:02:019:0157, за будь-якою особою та містяться дані, що земельна ділянка перебуває в процесі поділу (а.с.19-20, т.8; а.с.105-106, т.8).
Щодо самої бази відпочинку, місцевим господарським встановлено (а.с.107-109 т.8), що:
- 05.05.2017 було проведено державну реєстрацію права власності держави в особі позивача на базу відпочинку «Зорі Тирасполю», загальною площею 1677,9 кв.м., що розташована за адресою: вул. Лазурна, 19, смт Затока, м. Білгород-Дністровський, Одеська обл. та присвоєно реєстровий номер об`єкта нерухомого майна 1243631051208.
- 26.09.2018 було проведено державну реєстрацію права власності на цей об`єкт за ТОВ «База відпочинку «Зорі Тирасполя», при цьому форма власності цього майна в реєстрі значиться як державна, а підставою для державної реєстрації стали: акт приймання-передачі від 18.09.2018 № 01, складений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області та ТОВ «База відпочинку «Зорі Тирасполя»; протокол загальних зборів засновників ТОВ «База відпочинку «Зорі Тирасполя» від 17.09.2018 № 2. 
Вищевказаний акт приймання-передачі від 18.09.2018 № 01 міститься і в матеріалах даної справи (а.с.202-203 т.3). За умовами цього акту, Регіональне відділення Фонду по Одеській області передало ТОВ «База відпочинку «Зорі Тирасполя» у статутний капітал як державну частку у розмірі 51% об`єкти нерухомого майна у вигляді конструкцій будівель та споруд колишнього бази відпочинку «Зорі Тирасполя», без урахування прав на земельну ділянку.   
Також в матеріалах даної справи міститься висновок експерта від 24.01.2018 № 280/17 (а.с.109-115, т.1), складений в межах справи № 916/759/16, згідно з яким:
- у результаті проведення обстеження   21.12.2017   земельної ділянки, розташованої за адресою: вул. Лазурна, 19, смт Затока, м. Білгород-Дністровський, Одеська обл., експертом було встановлено, що   конструктивні елементи   будівель та споруд, які розташовані в межах досліджуваної земельної ділянки, знаходяться у зруйнованому технічному стані. Визначити в повному обсязі конструктивні та об`ємно-планувальні показники (загальну площу, площу забудови, висоту, тощо), функціональне призначення об`єктів дослідження технічно не надається можливим.   Виняток становить нежитлова будівля, яка розташована з лівої сторони від входу на обстежувану земельну ділянку (див. фото № 25, 26 на сторінці 10 висновку). Технічний стан вказаної будівлі характеризується як «незадовільний». За технічними характеристиками обстежувана нежитлова будівля є найбільш наближеною до будівлі охорони літ. «В» бази відпочинку «Зорі Тирасполю». Відповісти на поставлене питання, чи розташовані будь-які інші будівлі та споруди бази відпочину «Зорі Тирасполю», які зазначені в наказі Фонду № 2176 від 18.10.2004 та рішенні Господарського суду Одеської області від 17.12.2015 у справі № 916/2773/15, на земельній ділянці загальною площею 0,6914 га, кадастровий номер 5110300000:02:019:0157, експерту не надається можливим. Експертом встановлено, що досліджувані   конструктивні елементи   будівель та споруд, які знаходяться у зруйнованому технічному стані, та нежитлова будівля, яка розташована з лівої сторони від входу на обстежувану земельну ділянку (див. фото № 25, 26 на сторінці 10 висновку), фактично розташовані в межах земельної ділянки, за адресою: Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, смт Затока, вул. Лазурна, 19, кадастровий номер: 5110300000:02:019:0157 (згідно технічного звіту щодо виконання топографо-геодезичних вишукувань земельної ділянки, за адресою: Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, смт Затока, вул. Лазурна, 19, див. додаток № 1).
У вказаному висновку експертом проілюстровані фото № 1 – 24 (а.с. 112-113, т. 1) натурного обстеження фактичного стану конструктивних елементів будівель і споруд та їх зруйнованого технічного стану, з яких вбачається стан залишків цих будівель і споруд.
Далі, обставини, встановлені у висновку експерта від 24.01.2018 № 280/17, щодо подальшого знищення нерухомого майна у виді конструктивних елементів будинків, будівель і споруд, були підтверджені:
- висновком експерта від 16.05.2019 № 30/19 (а.с.42-57, т.5), згідно з яким: в результаті проведеного обстеження 26.04.2019 земельної ділянки, площею 0,6914 га, кадастровий номер: 5110300000:02:019:0157, розташованої за адресою: Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, смт Затока, вул. Лазурна, 19, майно бази відпочинку «Зорі Тирасполя», а саме: їдальня літ. «А», площею 581,1 кв.м.; будівля охорони літ. «В», площею 18,6 кв.м.; умивальник- душова літ. «Є», площею 51,7 кв.м.; будівля літ. «Ж», площею 91,4 кв.м.; більярдна літ. «З», площею 47,2 кв.м.; склад літ. «Л», площею 42,9 кв.м.; будівля літ. «О», площею 22,1 кв.м.; туалет літ. «Н», площею 22,9 кв.м., споруди тимчасового характеру: будиночок вагон, будиночок вагон, будиночок КСО-1 ВЕР, будиночок 2-містний, будиночок 2-містний, будиночок КСО-1 2ВЕР, будиночок КСО-1 2ВЕР, будиночок КСО-1 2 ВЕР, будиночок КСО-1 2 ВЕР, будиночок КСО-1 2 ВЕР, будиночок КСО-1 2 ВЕР, будиночок КСО-1 2 ВЕР, будиночок КСО-1 2 ВЕР, будиночок КСО-1 2 ВЕР, будиночок КСО-1 2 ВЕР, будиночок КСО-1 2 ВЕР, будиночок КСО-1 2 ВЕР, будиночок КСО-1 2 ВЕР, будиночок КСО-1 ВЕР, будиночок КСО-1 ВЕР, будиночок КСО-1 ВЕР, будиночок КСО-1 ВЕР, будиночок КСО-1 ВЕР, будиночок КСО-1 ВЕР, будиночок КСО-1 ВЕР, будиночок КСО-1 ВЕР, будиночок КСО-1 ВЕР, будиночок КСО-1 ВЕР, будиночок КСО-1 ВЕР, будиночок КСО-1 ВЕР, будиночок КСО-1 ВЕР, будиночок КСО-1 ВЕР, будиночок КСО-1 ВЕР, будиночок КСО-1 ВЕР, будиночок КСО-1 ВЕР, будиночок КСО-1 ВЕР, будиночок КСО-1 ВЕР, будиночок КСО-1 ВЕР, будиночок КСО-1 ВЕР, будиночок КСО-1 ВЕР, будиночок КСО-1 ВЕР, будиночок КСО- 1 ВЕР, будиночок КСО-1 ВЕР, будиночок КСО-1 ВЕР, будиночок КСО-1 ВЕР, будиночок КСО-1 2 ВЕР, будиночок КСО-1 2 ВЕР, будиночок КСО-1 1 ВЕР, будиночок КСО-1 1 ВЕР, будиночок КСО-1 1 ВЕР, будиночок КСО-1 1 ВЕР, адміністративний будинок, площею 154,4 кв.м., не виявлено у зв`язку із знищенням. При цьому експертом вказано, що на досліджуваній земельній ділянці виявлена лише некапітальна споруда (без фундаментів з полегшеної конструкції), яка розташована з лівої сторони від входу на обстежувану земельну ділянку та не входить до переліку майна бази відпочинку «Зорі Тирасполя»;
- довідкою інженера-проектувальника, будівельного експерта, інженера з інвентаризації нерухомого майна Самохіної М.І. від 16.11.2018 №15/624 (а.с.217-218, т.3), в якій ПП «Готельний комплекс «Курорт Еліт» було повідомлено, що при виконанні замовлення щодо проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомості на земельній ділянці, за адресою: вул. Лазурна, 19, смт Затока, м. Білгород-Дністровський, Одеська обл., загальною площею 0,6914 га, встановлено, що у зв`язку із знищенням майна на зазначеній земельній ділянці, будівлі та споруди, що підлягають технічному обстеженню та інвентаризації, відсутні;
- довідкою ФОП Шиманської Г.А. від 16.11.2018 № 56 (а.с.219, т.3), в якій зазначено, що на земельній ділянці, площею 0,6914 га, розташованої за адресою: вул. Лазурна, 19, смт Затока, м. Білгород-Дністровський, Одеська обл., кадастровий номер 5110300000:02:019:0157, власником якої є ПП «Готельний комплекс «Курорт Еліт», станом на 16.11.2018, відсутні будівлі та споруди. Виконавцем довідки вказаний інженер з інвентаризації нерухомого майна, інженер технічного нагляду ІІ категорії (будівництво) Кедь А.А. (а.с.220, т.3);
- актом обстеження території колишньої бази відпочинку, складеним комісією Затоківської селищної ради згідно з розпорядженням Затоківського селищного голови від 09.11.2018 №106-од (а.с. 221-222, т.3), яким встановлено, що земельна ділянка колишньої бази відпочинку «Зорі Тирасполя» захаращена будівельним сміттям та деревиною, будь-які будівлі та споруди на вказаній земельній ділянці відсутні;
- листом Фонду від 04.12.2018 №10-50-24898 щодо надання інформації ПП «ГК «Курорт Еліт» (а.с. 223-229, т.3), в якому повідомлено, зокрема, що: починаючи з травня 2016 року по листопад 2018 року невідомі особи тричі намагались знищити державне майно – базу відпочинку «Зорі Тирасполя», остання спроба відбулась 02.11.2018; невідомі особи 02.11.2018 здійснили незаконне захоплення державного майна – колишньої бази відпочинку «Зорі Тирасполя» (вул. Лазурна, 19, смт Затока, м. Білгород-Дністровський, Одеська обл.), встановили охоронний пункт, звели паркан та знищили в цілому наявне на території державне майно, чим нанесли шкоду державі; у провадженні Слідчого управління ГУ НП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016160240001437 від 31.05.2016 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, а також згідно з листами Слідчого управління ГУНП в Одеській області від 03.01.2018 № 4/23 та Білгород-Дністровського відділу поліції ГУНП в Одеській області від 21.09.2018 № 42/20331 по кримінальному провадженню № 12017160240004093 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 та ст. 197 КК України триває досудове розслідування та проводяться необхідні слідчі (розшукові) дії по встановленню осіб, причетних до знищення шляхом підпалу державного майна – бази відпочинку «Зорі Тирасполя»;
- фотографічними зображеннями території земельної ділянки по вул. Лазурна, 19, смт Затока, м. Білгород-Дністровський, Одеська обл. (230-232, т.3);
- постановою Південно-Західного апеляційного господарського суду від 09.02.2022 у справі № 916/759/16, згідно з якою судом були встановлені такі обставини за участі осіб, які беруть участь у даній справі (а.с.104, т. 7): висновком експерта №30/19 від 16.05.2019 підтверджений факт відсутності на земельній ділянці площею 0,6914 га, яка розташована за адресою: Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, вул. Лазурна, 19 (кадастровий номер 5110300000:02:019:0157), будівель та споруд бази відпочинку «Зорі Тирасполя», у тому числі й нежитлової будівлі, яка згідно зі складеним раніше висновком експерта №280/17 від 24.01.2018 розташовувалась з лівої сторони від входу на вказану земельну ділянку та за технічними характеристиками була визначена   як найбільш наближена   до будівлі охорони літ. «В» бази відпочинку «Зорі Тирасполя», натомість на вказаній земельній ділянці була виявлена лише одна некапітальна споруда (без фундаментів з полегшеної конструкції), яка в силу вимог чинного законодавства не може вважатися об`єктом нерухомого майна та яка до того ж не входить до переліку майна вищенаведеної бази відпочинку. 
Також, судом встановлено, що судами розглядались наступні спори, на вирішення яких посилались учасники даної справи:
- справа № 910/8756/19 за позовом ПП «Готельний комплекс «Курорт Еліт» до Фонду та Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» за участю третьої особи - держаного реєстратора Одеської філії Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Макаркіна Андрія Костянтиновича. Рішенням суду у даній справі визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора від 02.11.2018, індексний номер 43839458, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень внесено запис №28724500 про реєстрацію права власності за Фондом на спірну земельну ділянку, а також поновлено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запис №20819718 про право власності ПП «Готельний комплекс «Курорт Еліт» на цю земельну ділянку. При цьому у постанові Північного апеляційного господарського суду від 15.06.2020 у даній справі суд зазначив, що твердження апелянта про те, що поновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запису № 20819718 про право власності ПП «Готельний комплекс «Курорт Еліт» на земельну ділянку порушує майнові права держави України, колегія суддів визнає безпідставним, враховуючи те, що, на час розгляду справи, власником вказаної земельної ділянки є ПП «Готельний комплекс «Курорт Еліт», що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 08.06.2017, укладеним між Затоківською селищної радою та ПП «Готельний комплекс «Курорт Еліт»;
- справа № 5/17-4110-2011 за позовом Затоківської селищної ради до МП «Аліса». Рішенням суду у даній справі зобов`язано МП «Аліса» звільнити земельну ділянку, передану відповідно до договору оренди земельної ділянки від 22.08.2011 терміном на десять років, загальною площею 0,7499 га, що розташована в Сонячному районі смт. Затока, м Білгород-Дністровський Одеської області, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Старченко В.Ф., зареєстрованого в реєстрі за № 3125 та зареєстрованого в міському відділі земельних ресурсів Держкомзему України, про що в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис № 284 від 31.08.2001, а також зобов`язано МП «Аліса» повернути за актом приймання передачі вказану земельну ділянку;
- справа № 815/4313/17 за позовом ПП «Готельний комплекс «Курорт Еліт» до державного реєстратора Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області Бадьорної Крістіни Юріївни, Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області, третя особа – Фонд, за участю прокуратури Одеської області, про визнання протиправним та скасування рішення реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 11.05.2017, індексний номер 35115434, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно був внесений запис за № 20328673 про реєстрацію права власності за державою в особі Фонду на базу відпочинку «Зорі Тирасполю», загальною площею 1677,9 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1243631051208, що знаходиться за адресою: Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, смт Затока, вул. Лазурна, 19. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 23.04.2018 провадження у даній справі було закрито;
- справа № 910/5754/18 за позовом ПП «Готельний комплекс «Курорт Еліт» до Фонду про визнання відсутнім, у зв`язку із знищенням майна, у Держави в особі Фонду державного майна України права власності на базу відпочинку «Зорі Тирасполя», загальною площею 1677,9 кв.м., що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, вул. Лазурна, 19 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:1243631051208); припинення, у зв`язку із знищенням майна, право власності, яке зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Державною в особі Фонду на базу відпочинку «Зорі Тирасполя» загальною площею 1677,9 кв.м, що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, вул. Лазурна, 19 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1243631051208); скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису №20328673 про реєстрацію за Державою в особі Фонду права власності на базу відпочинку «Зорі Тирасполя» загальною площею 1677,9 кв.м, що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, вул. Лазурна, 19 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:1243631051208). Ухвалою Господарського суду м. Києва від 10.07.2018 провадження у даній справі було зупинено.
Предметом спору у даній справі є вимоги Фонду визнати незаконним рішення Затоківської селищної ради від 02.06.2017 та визнати недійсним укладений між відповідачами договір купівлі – продажу земельної ділянки.
Підставою позову зазначено незаконність спірних рішення та договору, на підставі яких Затоківська селищна рада передала ПП «Готельний комплекс «Курорт Еліт» у власність земельну ділянку, яка є державною власністю. При цьому, обставина перебування земельної ділянки у власності держави обґрунтована тим, що на цій ділянці розташований об`єкт нерухомого майна державної форми власності – база відпочинку «Зорі Тирасполя».
Задовольняючи позов, місцевий господарський суд виходив з його обґрунтованості та доведеності, а також доведенням факту порушеного права держави в особі позивача.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.
Статтею 1 постанови Верховної Ради УРСР від 06.06.1991 № 1165-ХІІ «Про перехід у юрисдикцію Української РСР державних підприємств і організацій союзного підпорядкування, розташованих на території республіки» встановлено, що державні підприємства і організації союзного підпорядкування, розташовані на території республіки, переходять у юрисдикцію Української РСР. Кабінету Міністрів Української РСР затвердити Положення про порядок переходу в юрисдикцію Української РСР підприємств і організацій союзного підпорядкування, розташованих на території республіки.
Відповідно до пунктів 2, 7, 9 Положення про порядок переходу в юрисдикцію Української РСР державних підприємств і організацій союзного підпорядкування, розташованих на території республіки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 03.07.1991 № 66, організація роботи та оформлення переходу в юрисдикцію Української РСР державних підприємств і організацій здійснюються Фондом державного майна Української РСР. Фонд державного майна Української РСР разом з Міністерством економіки УРСР, іншими відповідними міністерствами і державними комітетами УРСР вирішує питання про функціональне управління підприємствами і організаціями, що перейшли в юрисдикцію Української РСР. Питання розпорядження майном державних підприємств і організацій, що перейшли в юрисдикцію республіки, вирішуються за погодженням з Фондом державного майна Української РСР.
Статтею 1 Закону України «Про підприємства, установи, організації союзного підпорядкування, що розташовані на території України» від 10.09.1991 № 1540-XII встановлено, що майно та фінансові ресурси підприємств, установ, організацій та інших об`єктів союзного підпорядкування, розташованих на території України, є державною власністю України.
Відповідно до статтей 1, 4 Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Молдова про взаємне визнання прав та регулювання відносин власності від 11.08.1994 сторони взаємно визнають таким, що існує відповідно до їх національного законодавства, перехід у їх власність державного майна, у тому числі фінансових ресурсів підприємств, установ, організацій, структурних одиниць та підрозділів колишнього союзного підпорядкування, розташованих на територіях Сторін. Сторони взаємно визнають, що об`єкти соціальної сфери, які знаходяться на їх території (або відповідні долі участі в цих об`єктах): санаторії, санаторії-профілакторії, будинки та бази відпочинку, пансіонати, готелі і кемпінги, туристичні бази, дитячі оздоровчі заклади, будівництво яких здійснювалось за рахунок коштів підприємств колишнього союзного підпорядкування, розташованих на території іншої Сторони, є власністю цієї Сторони.
Згідно з статтями 31, 33 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 № 697-XII, в редакції станом на 10.09.1991, до державної власності в Українській РСР належать загальнодержавна (республіканська) власність і власність адміністративно-територіальних одиниць (комунальна власність). Управління державним майном від імені народу (населення адміністративно-територіальної одиниці) здійснює відповідно Верховна Рада Української РСР і місцеві Ради народних депутатів Української РСР, а також уповноважені ними державні органи.
Відповідно до статтей 1, 14, 15 ЗК УРСР від 18.12.1990 №561-ХІІ, в редакції станом на 10.09.1991, відповідно до Декларації про державний суверенітет України земля є власністю її народу. До відання Української РСР в особі вищих органів державної влади і управління у галузі регулювання земельних відносин належить розпорядження землями в межах республіки. Державне управління у галузі використання і охорони земель здійснюють Верховна Рада Української РСР, Рада Міністрів Української РСР, місцеві Ради народних депутатів, а також спеціально уповноважені на те державні органи відповідно до законодавства Української РСР.
Згідно з п. 4 Тимчасового положення про Фонд державного майна України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 07.07.1992 № 2558-ХІІ, в редакції станом на 18.10.2004, основними завданнями Фонду є: захист майнових прав України на її території та за кордоном; здійснення прав розпорядження майном державних підприємств у процесі їх приватизації, створення спільних підприємств; здійснення повноважень щодо організації та проведення приватизації майна підприємств, яке перебуває у загальнодержавній власності; здійснення повноважень орендодавця майна державних підприємств і організацій, їх структурних підрозділів; сприяння процесові демонополізації економіки і створенню умов для конкуренції виробників.
Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про Фонд державного майна України» до основних завдань Фонду належать, зокрема: управління об`єктами державної власності, зокрема корпоративними правами держави у статутних капіталах господарських товариств, щодо яких прийнято рішення про приватизацію та затверджено план розміщення акцій; товариств, утворених у процесі перетворення (у тому числі шляхом корпоратизації) державних підприємств, що належать до сфери його управління, а також товариств, утворених за участю Фонду державного майна України; захист майнових прав державних підприємств, а також державних пакетів акцій (часток), що належать до сфери управління Фонду державного майна України на території України; здійснення контролю у сфері організації та проведення приватизації державного майна, відчуження державного майна у випадках, встановлених законодавством, передачі державного майна в оренду та користування; повернення у державну власність державного майна, що було приватизоване, відчужене або вибуло з державної власності з порушенням законодавства; управління корпоративними правами держави, які перебувають у сфері його управління.
Відповідно до п. 4 Прикінцевих і Перехідних положень Закону України від 06.09.2012 № 5245-VI, в редакції станом на час проведення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстрації права власності на земельну ділянку за Затоківською селищною радою – 04.06.2015 та станом на час прийняття останньою спірного рішення і укладення відповідачами спірного договору, у державній власності залишаються розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності.
За змістом ст. 117 ЗК України передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. У рішенні органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні. На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї. До земель державної власності, які не можуть передаватися у комунальну власність, належать земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності, а також земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, крім випадків передачі таких об`єктів у комунальну власність.
Відповідно до ст. 349 ЦК України, в редакції станом на час прийняття Затоківською селищною радою спірного рішення та укладення сторонами спірного договору, право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру. 
Згідно з ст. 349 ЦК України в чинній редакції право власності на майно припиняється в разі його знищення.
Згідно з ст. 377 ЦК України, в редакції станом на 18-26.09.2018, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації).
Згідно з чч. 1, 6 ст. 120 ЗК України, в редакції станом на 18-26.09.2018, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації.
Статтею 125 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідно до статтей 181, 182 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Згідно з ст. 191 ЦК України підприємство є єдиним майновим комплексом, що використовується для здійснення підприємницької діяльності. До складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
За умовами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Враховуючи вищевикладене, а також норми Закону України «Про підприємства, установи, організації союзного підпорядкування, що розташовані на території України» від 10.09.1991 № 1540-XII, постанови Верховної Ради УРСР від 06.06.1991 № 1165-ХІІ «Про перехід у юрисдикцію Української РСР державних підприємств і організацій союзного підпорядкування, розташованих на території республіки», Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Молдова про взаємне визнання прав та регулювання відносин власності від 11.08.1994. майно бази відпочинку «Зорі Тирасполя», розташованої за адресою: вул. Лазурна, 19, смт. Затока, м. Білгород-Дністровський Одеської області, на момент прийняття Затоківською селищною радою спірного рішення та укладення між відповідачами спірного договору, перебувало у власності держави. 
Вказана обставина також була встановлена відносно Фонду у рішеннях судів у справі №916/2773/15 та затверджена висновками Фонду державного майна України, викладеними у наказі від 18.10.2004 №2176, який є чинним.
Встановлені судовими рішеннями у справі №916/2773/15 обставини відносно Фонду відповідачами в межах цієї справи не спростовані відповідачами належними та допустимими доказами, а тому ці обставини, зокрема, що база відпочинку «Зорі Тирасполя» належала до майна союзного підпорядкування та в силу Закону є державною власністю України, у зазначеній справі мають преюдиційне значення.
На виконання вказівки Верховного Суду у постанові від 06.10.2021 у даній справі щодо невстановлення обставин щодо переліку майна в судових рішеннях у справі № 916/2773/15, які не були спростовані відповідачем, як особою, що не брала участі у зазначеній справі, місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні встановив, що перелік майна, що входив до складу об`єкту нерухомого майна – бази відпочинку «Зорі Тирасполя», розташованого за адресою: вул. Лазурна, 19, смт Затока, Одеська обл., вказаний у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.4-8, т.8): їдальня, літ. А; адмін. будівля, літ. Б; будівля охорони, літ. В; туалет, літ. Г; будинок відпочинку, літ. Д; душова, літ. Є; будівля, літ. Ж; більярдна, літ. З; будівля бару, літ. К; склад, літ. Л, М; будинки відпочинку, 1, 3, 5, 7, 51, 52, 53, 54; будинки відпочинку, 55, 56, 57, 42, 43, 44, 45; будинки відпочинку, 46, 47, 48, 10, 11, 12, 13; будинки відпочинку, 14, 15, 18, 19, 20, 21, 23; будинки відпочинку, 26, 27, 28, 29, 30, 31, 34; будинки відпочинку, 35, 36, 38, 39, 40, 61, 62; будинки відпочинку, 63, 64, 65, 67, 68, 69; навіси, 2, 4, 6, 8, 25, 32, 17, 27; навіси, 9, 16, 41, 37, 33, 58, 59; навіси, 9, 16, 41, 37, 33, 58, 59; навіси, 49, 41, 60, 66, а також у висновках експертів від 24.01.2018 № 280/17 (а.с.109-115, т.1), від 16.05.2019 № 30/19 (а.с.42-57, т.5).
Дані обставини також не спростовані відповідачами належними і допустимими доказами при розгляді даної справи.
З урахуванням загального принципу цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою та в силу вищенаведених норм законодавства, з моменту набуття державою Україна права власності на нерухоме майно бази відпочинку «Зорі Тирасполю» держава є одночасно власником земельної ділянки, на якій це майно розміщено. 
При цьому, зайняття базою відпочинку площі земельної ділянки саме у розмірі 0,6914 га також встановлена рішеннями судів у справі №916/2773/15 та у зазначених вище висновках експертів. 
Крім того, на спростування цих обставин та на підтвердження зайняття нерухомим майном бази відпочинку «Зорі Тирасполя» іншої площі земельної ділянки будь-які належні та допустимі докази матеріли даної справи не містять.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що матеріали даної справи не містяться жодних доказів, які б свідчили про передачу спірної земельної ділянки з державної до комунальної власності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Затоківська селищна рада не мала права розпоряджатись спірною земельною ділянкою, відповідно, її рішення суперечить закону та порушує права власника цієї земельної ділянки – держави. 
Колегією суддів враховується, що матеріалами даної справи підтверджено фактичне знищення об`єктів нерухомого майна бази відпочинку «Зорі Тирасполя».
Разом з тим, знищення нерухомого майна не свідчить про автоматичне вибуття із власності земельної ділянки, на якій воно було розташоване, оскільки вона, як об`єкт цивільних прав, не перестала існувати.
Щодо порушеного права позивача з огляду на передачу його регіональним відділенням у статутний капітал ТОВ «База відпочинку «Зорі Тирасполя» як державної частки у розмірі 51% конструкцій будівель та споруд колишньої бази відпочинку «Зорі Тирасполя», колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за змістом цього акту було передано не будівлі та споруди, а їх конструкції (залишки після руйнації).
Більш того, у акті чітко зазначено про передачу до статутного капіталу ТОВ «База відпочинку «Зорі Тирасполя» конструкції будівель та споруд бази відпочинку без урахування прав на земельну ділянку.
При цьому, згідно даних реєстру, база відпочинку «Зорі Тирасполя» відноситься до державної форми власності.
Крім того, згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності на земельну ділянку після 01.01.2013 за ТОВ «База відпочинку «Зорі Тирасполя» відсутній.
Вищевикладене у сукупності свідчить про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України, а отже і про відсутність доказів вибуття із власності держави та набуття ТОВ «База відпочинку «Зорі Тирасполя» права власності на спірну земельну ділянку. 
За таких підстав, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість та доведеність позовних вимог про визнання незаконним рішення Затоківської селищної ради та, як наслідок, визнання недійсним укладеного між відповідачами договору купівлі-продажу земельної ділянки.
Щодо доводів скаржника про обрання Фондом неналежного способу захисту прав, оскільки заявлені вимоги не здатні поновити його «майнову сферу» і в кінцевому результаті не передбачають введення Фонду у володіння спірною земельною ділянкою, а також про те, що належним способом захисту було б звернення до суду з вимогами про витребування майна із чужого незаконного володіння, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. 
Відповідно до ч. 2 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.
Відповідно до загальних засад господарського судочинства спором є юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, який виникає внаслідок порушення, невизнання охоронюваних законом прав та інтересів. 
При цьому, одним із способів вирішення такого спору є звернення до суду з відповідним позовом.
Згідно з чч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Статтею 152 ЗК України визначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. 
Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Колегія суддів зазначає, що порушенням є такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке. 
Порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який має відповідати тим фактичним обставинам, які склалися, виходячи із тих відносин, які відповідають відповідним нормам права.
Підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. 
Як вже зазначалось, держава в особі Фонду є власником земельної ділянки, на якій було розміщено державне майно - база відпочинку «Зорі Тирасполю».
Поряд з цим, ПП «Готельний комплекс «Курорт Еліт» заперечує і не визнає право власності держави на вказану земельну ділянку. Зокрема, у відзиві на позовну заяву взагалі посилалось на належність земельної ділянки Затоківській селищній раді та правомірність її передачі у власність ПП «Готельний комплекс «Курорт Еліт» на підставі оскаржуваного рішення ради та договору купівлі-продажу.
Враховуючи вищевикладене, а також заперечення відповідача, колегія суддів зазначає, що задоволення позову Фонду шляхом визнання незаконним рішення Затоківської селищної ради та, як наслідок, визнання недійсним договору купівлі-продажу фактично усунить правову невизначеність та юридичний конфлікт між учасниками правовідносин щодо спірної земельної ділянки.
Задоволення даного позову спрямовано на недопущення порушень прав держави на належну їй земельну ділянку. 
При цьому, обраний позивачем спосіб захисту прямо передбачений законодавством.
Колегія суддів також враховує, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про зареєстроване право власності спірної земельної ділянки за ПП «Готельний комплекс «Курорт Еліт».
Також враховується, що в матеріалах даної справи відсутні докази про розташування на спірній земельній ділянці об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності ПП «Готельний комплекс «Курорт Еліт», або взагалі будь-які докази, що останнє тим чи іншим способом займає спірну земельну ділянку.
Таким чином, обраний Фондом спосіб захисту шляхом визнання незаконним рішення Затоківської селищної ради та визнання недійсним договору купівлі-продажу є належним, ефективним і не потребує заявлення додаткових вимог для захисту прав держави на спірну земельну ділянку.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід.
З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановленого судом першої інстанції.
Згідно з ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи, що доводи і вимоги апеляційної скарги не підтверджують наявність обставин, які згідно зі ст. 277 ГПК України визначені в якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку ч. 4 ст. 269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з апеляційним переглядом, підлягають віднесенню на скаржника.
Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Готельний комплекс «Курорт Еліт» залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 05.10.2022 у справі № 916/10/18 - без змін.
Постанова, відповідно до вимог ст. 284 ГПК України, набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до ст. 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено 03.03.2023.

Головуючий суддя                                                   Н.С. Богацька

судді                                                                      С.В. Таран

                                                                                          Я.Ф. Савицький